Справа №491/914/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді – Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Гула О.Р.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьєві Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 51122 гривні 59 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 листопада 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №4127349 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 9500 гривень. Строк кредиту – 360 днів, тобто, з 09 листопада 2023 року по 03 листопада 2024 року; періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,8 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2% у день. Відповідно до умов договору кредит відповідачу було надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало їй кредит в сумі 9500 гривень 00 копійок, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану банком Акціонерний банк «Південний». В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 17 листопада 2023 року та відповідно кошти у розмірі 3500 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до п.1.3. договору факторингу №26.07.2024 від 26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Таким чином до ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором. Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 26 липня 2024 року №26.07.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року, загальна сума заборгованості склала 37955 гривень 79 копійок, з якої: заборгованість за тілом кредиту – 6649 гривень 90 копійок, заборгованість за процентами – 31305 гривень 89 копійок та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 00 гривень 00 копійок. Позивач зазначає, що станом на дату укладання договору факторингу від 26 липня 2024 року №26/07/2024, строк дії договору №4127349 від 09 листопада 2023 року не закінчився. У зв`язку з цим в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 27 липня 2024 року донараховано відсотки за 99 календарних днів – 13000 гривень * 2 % = 132,998 грн * 99 календарних дні = 13166,802 грн.. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року загальною сумою 51122 гривень 59 копійок, яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту – 6649 гривень 90 копійок, нарахованих процентів первісним кредитором – 31305 гривень 89 копійок, 13000 грн * 2 % = 132,998 грн* 99 календарних дні = 13166,802 грн. – відсотки нараховані позивачем. Крім того в позовній заяві міститься вимога позивача, в якій він просить органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3% річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3-3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
У зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про її процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
22 жовтня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що вимоги, викладені у позовній заяві, вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 09 листопада 2023 року ТОВ "Лінеура Україна" було надано фінансову послугу відповідачу шляхом укладення кредитного договору №4127349 від 09 листопада 2023 року про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору, невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті ТОВ «Лінеура Україна». Згідно до договору, датою укладення договору між товариством та клієнтом є дата його підписання, а договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів. Надана копія договору не містить підпису відповідача. Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису. Позивач зазначає, що 26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», було укладено договір факторингу №26.07.2024. ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» щодо набуття права вимоги до відповідача. Відповідач вважає, що позивач не виконав обов`язку щодо доведення отримання права вимоги за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, що, відповідача ознайомлювали з умовами наданого кредиту та відповідач взагалі отримувала кредитні кошти. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з кредитного №4127349 від 09 листопада 2023 року, ні паспорт споживчого кредиту, ні графік платежів не містять підпису відповідача, а лише зазначені паспортні дані позичальника. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 51122 гривні 59 копійок за вище вказаним кредитним договором з яких: 6649 гривень 90 копійок – сума заборгованості за основною сумою боргу; 31305 гривень 89 копійок – сума заборгованості за відсотками первісним кредитором; 13166 гривень 80 копійок – заборгованість за відсотками ТОВ «Українські фінансові операції». Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень 00 копійок. Як видно із вищезазначеного, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведені. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Позивачем не надано належного пояснення щодо нарахування суми заборгованості кредиту у сумі 51122 гривні 59 копійок (а.с.122-125).
27 жовтня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Згідно з п.3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Пунктом 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,8% в день та застосовується на наступних умовах. Якщо Клієнт до встановленого строку, зазначеного в п.1.4.2. договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Відповідно до п.4.1. договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. договору. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року у період з 09 листопада 2023 року по 26 липня 2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 31305 гривень 89 копійок. Сума заборгованості за договором розрахована первісним кредитором в формі поденного розрахунку заборгованості, у відповідності до умов договору. Відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за договором від 09 листопада 2023 року №4127349 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Доводи щодо відсутності первинних бухгалтерських документів є безпідставними, оскільки враховуючи механізм отримання позичальником коштів, первісний кредитор не має доступу до банківського рахунку позичальника. Станом на дату виникнення спірних правовідносин – 09 листопада 2023 року були відсутні жодні законодавчі обмеження щодо розміру денної відсоткової ставки. Позивач вважає, що вірно здійснено розрахунки заборгованості додані до позовної заяви, при цьому суд не обмежений у повноваженнях змінити такий розрахунок, якщо встановить його помилковість. Досудове врегулювання не є імперативним процесуальним приписом до даної категорії спору. Розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідає критеріям необхідності, співмірності та ціноутворенню у місті Києві (а.с.133-135).
12 листопада 2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення відповідь на відзив, в яких вона зазначає, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів, що б у сукупності із заявою свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. У відповіді на відзив позивач підтверджує, що вказані умови та правила є невід`ємною частиною кредитних договорів та зазначає, що дані умови та правила є в загальному доступі на сайтах первісних кредиторів. Однак це не звільняє кредитодавця від обов`язку надати їх позичальникові та пересвідчитись у тому, що позичальник ознайомився саме з цими умовами та правилами. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, то можна дійти висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно зі змістом позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 51122 гривень 59 копійок за кредитним договором №4127349 від 09 листопада 2023 року з яких: 6649 гривень 90 копійок – сума заборгованості за основною сумою боргу; 31305 гривень 89 копійок – сума заборгованості за відсотками первісним кредитором; 13166 гривень 80 копійок – заборгованість за відсотками ТОВ «Українські фінансові операції». Як видно із вищезазначеного, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану», затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зокрема, “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено п.18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до відповідача, є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною (а.с.146-149).
Представник позивача в судове засідання, призначене на 19 січня 2026 року, не з`явився, однак у відповіді на відзив просить розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с.135).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак суд бере до уваги її заяву від 14 жовтня 2025 року, в якій вона просить справу розглянути без її участі (а.с.127).
При цьому, враховуючи відзив відповідача на позовну заяву, відповідь представника позивача на відзив, заперечення відповідача на відповідь на відзив, клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, та заяву відповідача про розгляд справи без її участі, відсутність передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін у справі.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
При цьому, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Взявши до уваги відзив відповідача на позовну заяву, відповідь представника позивача на відзив, заперечення відповідача на відповідь на відзив, вивчивши документи справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, виданою Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №6413 від 08 жовтня 2025 року (а.с.121). 
Судом встановлено, що 09 листопада 2023 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір №4127349. Відповідно до п.1.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. Відповідно до п.1.2 договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 9500 гривень 00 копійок. Пунктом 1.2.1. договору визначено, що за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до графіку платежів (п.1.3 цього Договору). відповідно до п.1.3. договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Відповідно до п.1.3.3. договору рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів – друга колонка «Дата видачі кредиту/дата платежу». Пунктом 1.4. договору визначено, що тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,80% та застосовується в разі виконання умов договору. відповідно до п.1.5. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредиту 32646,25% річних% 1.5.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 12435,07% річних. Відповідно до п.1.6. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 1.6.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 77900 гривень 00 копійок; 1.6.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 74480 гривень 00 копійок. Відповідно до п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . Відповідно до п.2.2 договору суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 09 листопада 2023 року або 10 листопада 2023 року (а.с.24-33).
Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К347 09 листопада 2023 року.
Аналогічним електронним підписом одноразовим ідентифікатором К347 09 листопада 2023 року відповідачем підписано додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4127349 від 09 листопада 2023 року, а саме, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту (а.с.20, 21).
17 листопада 2023 року з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 63206 відповідачем було підписано додатковий договір до договору №4127349 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2023 року, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачу кредит в розмірі 3500 гривень 00 копійок, та вказаний додатковий договір містить істотні умови надання кредиту (а.с.37-38), та 17 листопада 2023 року відповідачем з аналогічним електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4127349 від 09 листопада 2023 року, в редакції додаткової угоди №4127349-Т1 від 17 листопада 2023 року, а саме, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту (а.с.19 – зворотній бік, 34-36). 
В підтвердження надання та перерахування відповідачу грошових коштів відповідно до умов договору №4127349 від 09 листопада 2023 року позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ «Пейтек Україна», згідно якого відповідно до договору №210222-1 від 21 лютого 2022 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 09 листопада 2023 року о 19 годині 16 хвилин 06 секунд на суму 9500 гривень 00 копійок, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна» – 41273491699550166, призначення платежу – зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.17).
В підтвердження надання та перерахування відповідачу грошових коштів відповідно до умов додаткового договору від 17 листопада 2023 року до договору №4127349 від 09 листопада 2023 року позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно якого відповідно до договору №ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17 листопада 2023 року о 09 годині 53 хвилини 19 секунд на суму 3500 гривень 00 копійок, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 309414904, призначення платежу – зарахування 3500 гривень на картку НОМЕР_1 (а.с.17 – зворотній бік).
Також на виконання ухвали суду від 23 жовтня 2025 року до суду від Акціонерного банку «Південний» надійшов лист, відповідно до якого в АБ «Південний» на ім`я ОСОБА_1 виявлено поточний рахунок № НОМЕР_3 у гривні, до якого була оформлена картка № НОМЕР_1 . За період з 09 листопада 2023 року по 14 листопада 2023 року на вказаний рахунок (картка № НОМЕР_1 ) були захованні кошти в сумі 9500 гривень 00 копійок. 17 листопада 2023 року на вказаний рахунок (картка № НОМЕР_1 ) були зараховані кошти в сумі 3500 гривень 00 копійок (а.с.144).
В підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до заявлених позовних вимог, позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року станом на 26 липня 2024 року, сформований ТОВ «Лінеура Україна», а також розрахунок заборгованості №4127349 від 09 листопада 2023 року за 99 календарних днів (27.07.2024-02.11.2024), сформований позивачем (а.с.63-70).
Також факт підписання відповідачем вище вказаного кредитного договору та додаткового договору підтверджується інформаційною довідкою, виданою ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.20 – зворотній бік). 
26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги за укладеними кредитними договорами, в тому числі, право грошової вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором №4127349 від 09 листопада 2023 року, що також підтверджується реєстром боржників до договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року, та актом прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу від 26 липня 2024 року (а.с.61-62, 92-100).
В підтвердження сплати відповідно до вищезазначеного договору факторингу позивачем надано копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів №1 від 02 серпня 2024 року, відповідно до якої позивачем сплачено первісному кредитору грошові кошти в розмірі 1671256 гривень 73 копійки згідно договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року, що відповідає п.3.3. вказаного договору факторингу (а.с.106).
29 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, 29 липня 2024 року розміщена інформація про відступлення відповідних прав вимоги (а.с.45). 
При цьому суд критично ставиться до доводів відповідача у її відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки відповідач в підтвердження своїх доводів не надала суду жодних доказів, а наведені в позовній заяві обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, доданими до неї. 
Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною 1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною 1 ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно положень ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У п.5 ч.1 ст.1 Закону №2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в ст.6 Закону №2664-III.
Так, за змістом ч.1 ст.6 Закону №2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до п.1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п.6 ч..1 ст.4 Закону №2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (ч.1 ст.1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом ч.2 ст.1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи та як зазначалося вище, 26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги за укладеними кредитними договорами, в тому числі, право грошової вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором №4127349 від 09 листопада 2023 року, що також підтверджується реєстром боржників до договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року, та актом прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу від 26 липня 2024 року (а.с.61-62, 116).
В підтвердження сплати відповідно до вищезазначеного договору факторингу позивачем надано копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів №1 від 02 серпня 2024 року, відповідно до якої позивачем сплачено первісному кредитору грошові кошти в розмірі 1671256 гривень 73 копійки згідно договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року, що відповідає п.3.3. вказаного договору факторингу (а.с.106).
29 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, 29 липня 2024 року розміщена інформація про відступлення відповідних прав вимоги (а.с.45).
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року та додатковим договором від 17 листопада 2023 року до договору №4127349 від 09 листопада 2023 року, укладеними між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ..
Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить, щоб орган, що здійснюватиме примусове виконання вказаного рішення, здійснював нарахування інфляційних втрати та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за наведеною позивачем формулою та порядком щодо розрахунку інфляційних витрат та 3% річних, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. 
Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом..
При цьому, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі №183/7850/22.
Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №4127349 від 09 листопада 2023 року та додатковим договором від 17 листопада 2023 року до договору №4127349 від 09 листопада 2023 року в розмірі 51122 гривні 59 копійок. 
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією №1336 від 17 вересня 2025 року, судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд також неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При визначенні суми відшкодування суд враховує та виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, доводів сторін та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
У своїй постанові №686/28627/18 від 27 липня 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 та ін.
Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, провадження №К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі №640/10548/19, провадження №К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, провадження №К/9901/22452/20.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява №37083/03, пункт 106).
Так, у матеріалах справи наявна копія акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, згідно якого загальна сума витрат за послуги адвоката становить 10000 гривень 00 копійок (а.с.39), детальний опис робіт (наданих послуг) №4127349 від 10 вересня 2025 року (а.с.40), копія заявки №4127349 від 25 вересня 2025 року на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с.41-42), копія рахунку на оплату №4127349-2025 від 10 вересня 2025 року (а.с.46), копія договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» адвокатом Дідух Є.О. (а.с.81-82).
Таким чином, судом встановлено, що представником позивача надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, зокрема докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 10000 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з відповідача.
З огляду на наведені вище обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 10000 гривень 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896, заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4127349 від 09 листопада 2023 року, у розмірі 51122 (п`ятдесят одна тисяча сто двадцять дві) гривні 59 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896, витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896, витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. 
Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Повний текст рішення складено 23 січня 2026 року.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.