КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ

Справа № 947/41897/25
Провадження № 2/947/685/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року 

Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
 
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Департаменту патрульної поліції 
до ОСОБА_1 
про відшкодування матеріальної шкоди 
завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач – Департамент патрульної поліції 04.11.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 72728,54 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22 вересня 2023 року у місті Одеса, по вул. Люстдорфська дорога, кут вул. Д. Донського, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі службового транспортного засобу Департаменту патрульної поліції – транспортного засобу «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортним засобом - мотоцикл «Loncin LX 250-15», реєстраційний номер
НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим їх власникам завдано матеріальних збитків. Як вказує позивач, транспортний засіб «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), належить на праві власності Департаменту патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .
Позивач зазначає, що винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача, що підтверджується постановою Київського районного суду міста Одеси від 26 червня 2025 року по справі №947/15980/25.
Як зазначає у позові позивач, згідно висновку експертного дослідження №EД-19/116-24/22184-АВ від 29 листопада 2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 11 листопада 2024 року, складала 481 415 гривень 80 копійок, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , унаслідок ДТП, яка сталася 22 вересня 2023 року дорівнює ринковій вартості КТЗ та визначається рівній 408971,12 грн., оскільки відновлювати такий КТЗ є економічно недоцільним.
Також, позивач вказує, що згідно висновку експертного дослідження №EД-19/116-24/26835-АВ від 24 грудня 2024 року, ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його строку експлуатації та пошкоджень, отриманих унаслідок ДТП 22 вересня 2023 року станом на момент проведення експертного огляду 11 листопада 2024 року визначається рівною 178 242 гривні 58 копійок.
Відтак, враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що вартість матеріального збитку на відшкодування якого, в даному випадку, має право власник транспортного засобу
«TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , без повернення залишків транспортного засобу, становить 230728,54 грн.
Також, позивач вказує, що 09 вересня 2025 року на рахунок Департаменту патрульної поліції від ПрАТ «СК ВУСО» надійшло страхове відшкодування у розмірі 158 000гривень.
У зв`язку з чим, за твердженнями позивача, на момент подання даної позовної заяви вартість матеріальних збитків, які не відшкодовані власнику пошкодженого майна
«TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер 11 3504 - Департаменту патрульної поліції, з боку відповідача, становить 72728,54 грн.
Несплата вказаної суми коштів в добровільному порядку, зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 
Представник позивача у судове засідання призначене на 22.01.2026 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 22.01.2026 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.
Відповідач – ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 22.01.2026 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Щодо сповіщення відповідача по справі, суд зазначає наступне.
Статтею 128 ЦПК України врегульовано, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є:
1) день вручення судової повістки під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У відповідності до відповіді №2021664 від 19.11.2025 року, відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Приймаючи викладене, оскільки відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом скерування засобами поштового зв`язку, разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції, копії ухвали про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї та судової повістки повідомлення, на ім`я відповідача за встановленою адресою його зареєстрованого місця проживання, якою є: АДРЕСА_1 , а також одночасно за повідомленою позивачем адресою місця проживання: АДРЕСА_2 , однак уся поштова кореспонденція повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Отже, відповідач ОСОБА_1 у відповідності до положень статті 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Судом підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.
За наслідком викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуюче вищевикладене, судом у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 вересня 2023 року о 22 год. 49 хв. у м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога кут вул. Д. Донського, водій ОСОБА_1 керуючи мотоциклом «Loncin LX250-15» реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався по вул. Люстдорфська дорога зі швидкістю 100 км/год., що є перевищенням швидкості встановленої в населених пунктах, та виявивши небезпеку у вигляді службового транспортного засобу «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) під керуванням ОСОБА_2 , який здійснював виїзд на перехрестя на проблискових червоно-синіх маячках на червоне світло світлофора, не вжив заходів щодо зменшення швидкості або повної зупинки, у зв?язку з чим відбулося зіткнення транспортних засобів.
За фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №62023150020000691 від 23 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КУпАП.
07 квітня 2025 року постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві кримінальне провадження №62023150020000691 від 23 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
21 квітня 2025 року відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №307303 про адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
26 червня 2025 року постановою Київського районного суду міста Одеси по справі №947/15980/25 громадянина ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень 00 копійок.
Текст вказаної постанови наявний в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 08.07.2025 року. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.
 
В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2023 року, додатковому доказуванню не підлягає.
У насідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), належить на парві власності Департаменту патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Згідно висновку експертного дослідження №EД-19/116-24/22184-АВ від 29 листопада 2024 року, проведеного експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 11 листопада 2024 року складала 481415,80 грн. Вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 22 вересня 2023 року дорівнює ринковій вартості КТЗ та визначається рівній 408971,12 грн., оскільки відновлювати такий КТЗ є економічно недоцільно.
Згідно висновку експертного дослідження №EД-19/116-24/26835-АВ від 24 грудня 2024 року, проведеного експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його строку експлуатації та пошкоджень, отриманих унаслідок ДТП 22 вересня 2023 року станом на момент проведення експертного огляду 11 листопада 2024 року визначається рівною 178242 гривні 58 копійок.
Згідно з листом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 16.09.2025 року повідомлено, що 09.09.2025 року на рахунок Департаменту патрульної поліції надійшли кошти від ПрАТ СК «ВУСО», код ЄДРПОУ 31650052, в сумі 158000,00 грн., з призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно СА №2464381-1 від 09.09.2025 року та договору №21436965 від 14.04.2023 року заява 30.07.2025 року.
Посилаючись на визначені вказані розміри матеріального збитку, позивач зазначив, що має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП (за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування), та навів такий розрахунок: 408971,12 грн. (ринкова вартість автомобіля без пошкоджень завданих внаслідок ДТП станом на час експертного огляду, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП) – 158000,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) – 178242,58 грн. (вартість пошкодженого автомобіля, після ДТП) = 72728,54 (розмір невідшкодованої шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП).
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2023 року, яка сталась з вини відповідача – ОСОБА_1 , та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 158000,00 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV).
За положеннями статті 979 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.
Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).
Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Відповідно до положень статті 980 ЦК України, предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно з ч.2 статтею 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).
Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно пункту 2.2. Методики, утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.
Пунктом 7.17 Методики передбачено якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Відповідно до пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.
Тобто навіть при утилізації транспортного засобу залишаються придатні до подальшої експлуатації деякі агрегати, вузли, деталі які є справними і мають свою ціну та їх можна демонтувати і реалізувати для подальшої експлуатації.
З цього випливає, що вартість придатних до експлуатації залишків - це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. 
Відповідно до пункту 7.20 Методики, «вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування».
У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що неможливо задовольнити вимоги про відшкодування майнової шкоди з огляду на вартість автомобіля до ДТП з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача. Відповідно якщо відсутні докази, які доводять розмір утилізаційної вартості авто, суд позбавлений можливості встановити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуте з відповідача, і зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: «... за змістом статі 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...».
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, висновок експерта разом з іншими наданими учасниками справи доказами підлягатиме оцінці як окремо, так і в їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів 
Приймаючи вищевикладене в цілому, судом встановлено, що позивачеві, як власнику транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2023 року, завдано матеріальної шкоди.
У відповідності до наданих позивачем висновків експертного дослідження №EД-19/116-24/22184-АВ від 29 листопада 2024 року та експертного дослідження №EД-19/116-24/26835-АВ від 24 грудня 2024 року, проведених експертами Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер 113504, станом на 11 листопада 2024 року складала 481415,80 грн., ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пошкоджень становить в сумі 408971,12 грн., ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням його строку експлуатації та пошкоджень, отриманих унаслідок ДТП 22 вересня 2023 року станом на момент проведення експертного огляду 11 листопада 2024 року, визначена рівною 178242 гривні 58 копійок.
Вказані висновки судового експерта, не спростовані відповідачем, та приймаються судом в якості належних доказів по справі визначення матеріального збитку завданого позивачеві.
За наслідком чого, оскільки розмір відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA PRIUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 22.09.2023 року, перевищує його ринкову вартість без пошкоджень, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що транспортний засіб вважається фізично знищеним.
У зв`язку з чим, вартість матеріального збитку завданого позивачеві внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди становить в сумі 408971,12 грн., а з вирахуванням 178242,58 грн. - суми вартості пошкодженого транспортного засобу, становить у розмірі 230728,54 грн.
Також судом встановлено отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 158000,00 грн.
За наслідком чого, сума невідшкодованої позивачеві матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2023 року з вини відповідача, складає 72728,54 грн.
Доказів на підтвердження сплати вказаної суми відповідачем на користь позивача, до суду не надано.
Приймаючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 72728,54 грн.
Судом враховується, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає - 3028 гривень 00 копійок.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 178, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позов Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну юридичної особи – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) у відшкодування завданої матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2023 року, в сумі 72728 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий       Л. В. Калініченко