Єдиний унікальний номер справи № 755/1184/25
Провадження №22-ц/824/9326/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Журби С.О.,
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 13 березня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не врахував позиції, викладені в постановах Верховного Суду в справі № 569/2295/19 від 15.04.2020, в справі 501/2443/18 від 29.01.2020, де неодноразово наголошувалось про обов`язок суду відкрити провадження в справі у випадку неможливості встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи.
Відзиву від учасників справи не надходило.
Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Повертаючи позовну заяву,суд першої інстанції виходив з того, що заявником не усунуто недоліки, викладені в ухвалі від 27 лютого 2025 року про залишення позову без руху, якою було запропоновано позивачу вказати та надати суду докази, що підтверджують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування у Дніпровському районі м. Києва відповідача (договір оренди, довідка внутрішньо переміщеної особи, копію паспортного документа, тощо), оскільки дані обставини будуть слугувати для визначення підсудності у даній справі. 
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною дев`ятою статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Звертаючись з позовом про стягнення сплаченого майнового відшкодування позивачем зазначено, що остання відома адреса місця проживання відповідача є: АДРЕСА_1 (згідно відомостей, зазначених у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року у справі № 755/19553/19).
Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції були вжиті заходи передбачені ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України.
28 січня 2025 року на запит суду отримана інформація про відсутність реєстрації відповідача ОСОБА_1 в реєстрі ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва».
Згідно відповіді № 1072041 від 28 січня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами ОСОБА_1 не знайдено.
25 лютого 2025 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться. 
Відповідно до абзацу 2 частини першої та дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18 (провадження № 61-12785св19).
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про повернення позовної заяви позивачу. 
Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу постановлена судом передчасно, тому на підставі ст. 379 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана 

К.П. Приходько