ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/387/26 Справа № 205/16772/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яценко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 27 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено стягнення у виді адміністративного штрафу в дохід держави у розмірі 20 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340,00 грн., та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн., 

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 ,
потерпілої ОСОБА_2 , 

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новокодацького районного суду м. Дніпра від 27 листопада 2025 року 02 листопада 2025 року близько 16 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру щодо своєї дружини, ОСОБА_2 , а саме бив руками по голові та бив тілом об стінку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження постанови суду, оскільки вона була йому вручена лише 12.12.2025 року. По суті просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги наголошує на тому, що 27.11.2025 року він з`явився в судове засідання із запізненням, і його було повідомлено, що розгляд справи вже відбувся за участю потерпілої. Проте, всупереч цьому, в постанові зазначено, що він в судовому засіданні свою провину у вчиненому правопорушенні визнав. Зауважує, що дані обставини не відповідають дійсності. Зазначає, що судом не встановлено фактичних обставин подій, не досліджено доказів, які були б підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Стверджує, що тілесні ушкодження ОСОБА_2 він не спричиняв, дані твердження вважає голослівними та не підтвердженими жодними доказами, оскільки ОСОБА_2 відмовилася від проходження судово-медичної експертизи. Вказує, що між ним та потерпілою дійсно складні відносини, тому написавши відносно нього заяву про вчинення домашнього насильства, ОСОБА_2 таким чином штучно створює обставини, які б характеризували його негативно з метою обмеження його права на спілкування з дитиною. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та потерпілої, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 27 листопада 2025 року. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 16 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що з текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 15 грудня 2025 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні а також інші обставини, які мають значення для справи.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Згідно з п.17 ч.1 ст.1 вищезазначеного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, самі по собі нецензурні висловлювання, діяння фізичного характеру, у тому числі штовхання, формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи чи могли завдати.
Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 859515 від 02 листопада 2025 року, 02 листопада 2025 року близько 16 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 , а саме бив руками по голові та бив тілом об стінку. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив факт вчинення домашнього насильства, зазначаючи, що між ним та колишньою дружиною стався лише словесний конфлікт зі спільними образами один-одного.
Передумовою для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП має бути наявність сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно свідчили про вчинення ним об`єктивних дій, що мають ознаки фізичного насильства у розумінні положень Закону. У такому разі необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями ОСОБА_1 та настанням чи можливим настанням шкідливих наслідків саме для потерпілої, тобто у даному випадку для ОСОБА_2 .
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, що приймається в конкретній справі. У постанові судді повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.
У відповідності до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції не встановив беззаперечних доказів, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 насильства фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини, ОСОБА_2 .
Протокол було складено за наслідками подання ОСОБА_2 заяви до органів поліції, в якій остання повідомила, що її чоловік вчинив сварку, бив рукам по обличчю та бив тілом об стіну будинку.
Також матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_2 аналогічного змісту.
Відповідно до письмових пояснень самого ОСОБА_1 02.11.2025 року о 16:30 год. він знаходився за адресою: м. Дніпро, ж/м Червоний Камінь біля будинку №22, де зустрів свою дружину, ОСОБА_2 , з якою вони разом не проживають, та хотів домовитися про зустріч з їх спільною дитиною. ОСОБА_2 на дзвінки не відповідала та на побачення з сином згоди не давала. ОСОБА_2 розмовляти з ним не хотіла, він намагався зупинити її та забрав у неї пляшку з водою, після чого вона штовхнула його, але він її руками не бив та ударів не завдавав. 
Інші докази в матеріалах провадження відсутні. У межах розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою винуватість категорично заперечував, вказуючи, що інкримінованих йому дій не вчиняв.
Аналізуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи, окрім показань самої потерпілої ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою, відсутні будь-які докази на підтвердження фактичних обставин, зазначених у протоколі про адміністративні правопорушення.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Зважаючи на наявність конфліктних відносин між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_2 , висновок про винуватість ОСОБА_1 не може грунтуватися виключно на показаннях потерпілої, за відсутності будь-яких інших об`єктивних доказів.
Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність за стандартом поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а відтак і про відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на викладене, вважаю за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Новокодацького районного суду м. Дніпра від 27 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 27 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот