КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/5967/25 
Провадження № 2/552/199/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.01.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі: 
головуючого судді Турченко Т.В. 
секретаря судового засідання Дмитриченковій Ю.В.
за участі представника позивача, адвоката Васильєвої Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави цивільну справу № 552/5967/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,- 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Просив стягнути матеріальну шкоду на його користь з ОСОБА_2 у розмірі 12 386.81 гривень, стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 65 376.99 грн., моральну шкоду по 15 000 грн. з кожного відповідача, витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У травні 2023 року відповідачі змінили замки на вхідних дверях до квартири, не пускали його до квартири. Натомість самі проживали у квартирі, споживали комунальні послуги, за які не сплачували. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2024 року ( справа № 552/6529/23), яке набрало законної сили 29.05.2025 йому усунуто перешкоди у користуванні квартирою, вселили до квартири, зобов`язано відповідачів передати йому ключі від квартири. Рішення про його вселення виконане у примусовому порядку лише 08.08.2025. З травня 2023 року він сплачує кошти за надані до квартири комунальні послуги особисто, оскільки з ним, як з власником квартири укладені договори з комунальними підприємствами, які надають послуги до квартири. У разі несвоєчасної сплати, на нього як власника квартири, можуть бути накладені штрафні санкції, тому з метою виконання зобов`язань по оплаті комунальних послуг та уникнення додаткових витрат по нарахуванню штрафних санкцій, він вимушений був сплачувати кошти за комунальні послуги, що надавались до його квартири, хоча сам квартирою не міг користуватись, відповідно не міг користуватись комунальними послугами.
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтовані тим, що позивач, як власник квартири, зазнав втручання у його право власності на квартиру. Відповідачі позбавили його, як власника квартири, проживати та користуватись квартирою тривалий час. У зв`язку з цим він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати орендоване житло, нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, якими він не міг користуватись, чим поставили його в скрутне матеріальне положення, як особи з інвалідністю другої групи. Він вимушений був економити на ліках, на їжі і інших необхідних витратах для забезпечення свого життя. Зазначав, що ступінь моральних і душевних страждань, що спричинені неправомірними, винними діями відповідачів, заподіяли йому моральні страждання, моральну шкоду. Просив стягнути з кожного відповідача на його користь по 15 000 грн. моральної шкоди.
В подальшому позивач зменшив позовні вимоги, в частині розміру заподіяної йому матеріальної шкоди. Посилався на те, що він є особою з інвалідністю другої групи, має право на пільги по оплаті комунальних послуг. Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України № 464 від 08.10.2025 за період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року йому нараховані та виплачені пільги по оплаті комунальних послуг у розмірі 67 998.84 грн. На цю суму він просив зменшити позовні вимоги. Зазначив, що ОСОБА_3 поселилась до квартири у травні 2023 року, після чого замки до квартири були змінені, і він був позбавлений можливості проживати у власній квартирі . Зазначав, що ОСОБА_2 повинен сплатити комунальні послуги з 01.01.2023 року по 01.06. 2023 року, а ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 повинні нести солідарний обов`язок по сплаті комунальних послуг з 01.06.2023 по 01.09.2025, так як йому спричинена матеріальна шкода спільними діями відповідачів, яка полягає у несплаті комунальних послуг. 
Просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальну шкоду, спричинену несплатою відповідачами коштів за отримані ними комунальні послуги у період з 01.06.2023 по 30.09.2025 у розмірі 12 724.68 грн., а з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, спричинену несплатою ним спожитих комунальних послуг за проживання у квартирі в період з 01.01.2023 по 01.06.2025 у розмірі 1 800.85 грн.
Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито провадження у справі. Відповідно до вимог статті 274 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
06.08.2025 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачі позовні вимоги не визнали. Відзив на позов обґрунтований тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача ОСОБА_2 , який постійно надавав кошти матері на її лікування. Договору оренди квартири з позивачем не укладав, не брав на себе зобов`язання сплачувати комунальні послуги, які він споживає, проживаючи у квартирі. Також зазначали, що позивач має 100 відсоткову пільгу на оплату комунальних послуг, що відключення квартири від електропостачання сталося не у зв`язку із наявністю заборгованості по оплаті цих послуг, а відбувалось за ініціативою позивача, бо вони жодних попереджень про відключення світла не отримували. Зазначав, що позивач є його вітчимом, а отже його родичем та родичем його дружини. Виклали сумніви щодо законності прав власності позивача на квартиру, та зазначали, що вони не зобов`язані сплачувати кошти за спожиті комунальні послуги у квартирі, в якій вони проживають, бо позивач має пільгу по оплаті комунальних послуг. Посилались на те, що у період проживання у квартирі проводився ремонт, на який витрачені кошти у розмірі 20 000 грн, які позивач не повернув. Відзив на позов зводиться до того, що відповідачі не зобов`язані сплачувати кошти за спожиті ними комунальні послуги. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.
Представник позивача, адвокат Васильєва Л.М., в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.
Відповідачі у судове засідання не з`явились в третє. 
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутність позивача та відповідача суд враховує таке.
Ухвалою про відкриття провадження по справі розгляд справи призначений на 09.09.2025.
09.09.2025 року розгляд справи не відбувся з причин незалежних від сторін по справі.
Справа була призначена до судового розгляду на 21.10.2025 на 10.00 год.
20.10.2025 на адресу суду надійшли заяви відповідачів про перенесення розгляду справи, оскільки вони мають наміри укласти договір з адвокатом, який буде представляти їхні інтереси у суді.
Розгляд справи відкладений на 27.11.2025 на 10.30 год.
27.11.2025 до суду надійшла заява від відповідачів про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що вони захворіли, та мають наміри залучити до розгляду справи адвоката. Жодних доказів на підтвердження наявності у них захворювання, яке б перешкоджало прибуття у судове засідання відповідачі не надали, також не надали доказів на підтвердження укладення ними договору про надання правничої допомоги не надали.
20.01.2025 до суду надійшли заяви від відповідачів про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що вони захворіли. З медичного висновку №1111-МХС2-С4Н2-АХ8Х від 14.01.2026 року, №1111-ТХХ4М8МА-СС3Е від 14.01.202026 вбачається, що період непрацездатності становить з 14.01.2026 року по 19.01.2026 року.
Розгляд справи був відкладений на 20.01.2026.
20.01.2026 відповідачі у судове засідання не з`явились. 
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутність позивача та відповідачів, дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача та відповідачів. 
Суд вжив заходів з використанням передбачених нормами ЦПК України процесуальних засобів щодо належного повідомлення сторін про час, місце та дату судового засідання. Учасники справи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Інтереси позивача представляє, його представник, тому перешкод для розгляду справи у відсутність позивача суд не вбачає.
Суд приймає до уваги, що відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесено на розсуд суду, що розглядає справу. (Постанова ВС від 24 травня 2023 року у справі № 761/14952/21 (провадження № 61-10578св22).
У вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів. (Постанова ВС від 05 квітня 2023 року у справі № 922/4278/21)
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які в судове засідання не з`явились.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, відзив на позов, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1 від 17.10.2013, що видане виконавчим комітетом Полтавської міської ради та на підставі договору дарування, НМР 879671, серія та номер 237, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області 18.01.2021 Оканенко Т.Є.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави 07.10.2024 року у справі № 552/6529/23), яке набрало законної сили 29.05.2025, позивачу усунуто перешкоди у користуванні власністю, шляхом його вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язано відповідачів передати позивачу ключі від квартири. 
Рішеннями судів у цій справі встановлено, що з травня 2023 року відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні власною квартирою, перешкоди у проживанні в квартирі, замінили замки до квартири, позивача не пускають. Також цим рішенням встановлено, що з 2011 року в квартирі проживав відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 поселилась до квартири без згоди позивача, що відповідачі не сплачують кошти за спожиті комунальні послуги.
Частиною ч.4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Окрім того та обставина, що відповідачі не сплачували кошти за спожиті ними комунальні послуги підтверджуються змістом відзивів відповідачів на апеляційну скаргу та касаційну скаргу у справі № 552/6529/23. В яких відповідачі визнавали і стверджували, що комунальні послуги ними не сплачуються з 2023 року.
Відповідачі не спростували зазначеної обставини, а їхні посилання у відзиві на позов, про те, що вони не зобов`язані сплачувати кошти за спожиті ними комунальні послуги у період проживання у квартирі, що належить позивачу з 01.01.2023 по 30.09.2025, не можуть бути враховані судом, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження звільнення їх від обов`язку оплати спожитих ними комунальних послуг під час проживання у квартирі.
Не заслуговують на увагу посилання відповідачів на те, що на ремонт квартири витрачено 20 000 грн, які позивач їм не повернув.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідачі не заявляли жодних позовних вимог з цього приводу, не надали жодного доказу на підтвердження проведення ремонту, витрат затрачених на ремонт та доказів про те, що позивач надавав дозвіл на проведення будь-якого ремонту у квартирі. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
До житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком яка включає послуги з управління забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівля електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. ( ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Позивач є особою з інвалідністю 2 групи ( військовий пенсіонер), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 05.04.2023. У зв`язку з чим, отримує пільги по оплаті комунальних послуг. 
Відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 389 дія цього Порядку поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законами України, у тому числі “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (учасники війни; особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдови (вдівці) та батьки померлих осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщино ( пункт 2 Порядку).
Пунктом 4 Порядку передбачено, що до членів сім`ї пільговика під час надання пільг належать особи, на яких згідно із законодавчими актами, зазначеними у пункті 2 Порядку, поширюються пільги: дружина (чоловік); їх неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; непрацездатні батьки; особа, яка перебуває під опікою або піклуванням пільговика та проживає разом з ним. 
Зазначені норми Закону підтверджують ту обставину, що на відповідачів не розповсюджуються пільги по оплаті комунальних послуги, якими користується позивач. 
Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачений перелік пільг по оплаті комунальних послуг ( ст. 13, ч. 1,) пункт 4 100- процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
Пункт 5) 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Постановою Кабінету міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлені соціальні стандарти, якими установлені соціальні норми житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком для:1) оплати житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; витрат на управління багатоквартирним будинком - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю; 2) оплати комунальних послуг - послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого або автономного опалення, з постачання та розподілу природного газу або постачання та розподілу електричної енергії для індивідуального опалення незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. 3) для користування послугами з постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць. 4) для користування послугами з централізованого водовідведення - 3,6 куб. метра на одну особу на місяць. 5) для користування послугами з постачання та розподілу природного газу: за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 3,3 куб. метра на одну особу на місяць; 6) для користування послугами з постачання та розподілу електричної енергії у житлових приміщеннях (будинках): у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт•г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт•г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 190 кВт•г на місяць.
Як убачається із довідки Головного управління Пенсійного фонду України № 464 від 08.10.2025 за період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року позивачу нараховані та виплачені пільги по оплаті комунальних послуг у розмірі 67 998.84 грн.
З яких за 2023 рік пільги надані у розмірі 23 444.63 грн. У період 01.01.2023 по 01.06.2023 позивач отримав пільгу по оплаті комунальних послуг ( монетизовану) у розмірі 10 587.92 грн, але сплатив за цей період кошти за оплату комунальних послуг у розмірі 12 388.77 грн, Різниця вартості коштів по оплаті комунальних послуги за пільгою, яка безпосередньо надана та виплачена позивачеві державою, та реально нараховані і сплачені ним кошти за вказаний період, коли відповідач ОСОБА_2 проживав у квартирі та споживав на рівні з позивачем комунальні послуги, становить 1800.85 грн, які підлягають стягненню на користь позивача. 
З 01.06.2023 по 31.12.2023 позивач сплатив комунальні послуги у розмірі 17 940.94 грн., пільги за цей період були виплачені позивачу у розмірі 12 856.71 грн,
З кінця травня 2023 року позивач був позбавлений відповідачами доступу до квартири, а отже позбавлений можливості споживати комунальні послуги, що надавались до квартири, однак сплатив витрати по оплаті комунальних послуг, які перевищили розмір монетизованої отриманої ним пільги за комунальні послуги у розмірі 5 084.23 грн.
За 2024 рік позивачем сплачені комунальні послуги у розмірі 30 463.78 грн. 
Пільги у вигляді монетизації йому нараховані та виплачені у розмірі 25 667.51 грн.
Отже різниця між отриманою монетизованою пільгою по оплаті комунальних послуги та фактичною оплатою за 2024 рік становить 4 796.27 грн.
З 01.01.2025 по 30 09. 2025 позивачем сплачені кошти за комунальні послуги у розмірі - 21 730.98 грн. 
Пільги у вигляді монетизації він отримав у розмірі 18 886.80 грн. 
Позивач сплатив кошти за комунальні послуги, які спожиті відповідача та які не покриті отриманою ним пільгою (монетизована) за дев`ять місяців 2025 року становлять 2 844.18 грн.
Кошти, які позивач сплатив за спожиті відповідачами комунальні послуги, які в грошовому виразі перевищують пільгу по оплаті комунальних послуг, яка були нарахована та виплачена позивачу у вказаний період, та яка не покриває сплачених ним коштів за спожиті відповідачами комунальні послуги, тому є прямими збитками позивача, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів у солідарному порядку. 
Частиною 1 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. 
Оскільки в період з 01.06.2023 по 30.09.2025 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом проживали у квартирі позивача, разом споживали комунальні послуги, за які не сплачували, їхніми спільними діями була заподіяна матеріальна шкода позивачеві у розмірі12 856.71 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку.
У період з 01.06.2023 по 30.09.2025 позивач не споживав жодних комунальних послуг у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , так як у цей період вимушений був захищати своє порушене право на користування і проживання у належній йому на праві власності квартирі у суді, яке було порушено відповідачами. 
Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Часиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Майнова шкода, відповідно до змісту статті 1166 ЦК України, завдається порушенням належних саме особі особистих немайнових прав та/або майнових прав.
В результаті свідомих протиправних дії відповідачів, які полягають у тривалому порушенні прав позивача, як власника квартири, в результаті заміни замків на вхідних дверях до квартири, і як наслідок позбавлення позивача права на проживання у квартирі та права вільно і без перешкод користуватись належною йому власністю, необхідності нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуги, які позивачем взагалі не споживались, позивачу спричинені моральні і душевні страждання. Позивач змушений був захищати порушені відповідачами права у судах усіх інстанцій, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, нести додаткові матеріальні витрати, що дає підстави суду дійти до висновку про спричинення позивачу моральних страждань та моральної шкоди. 
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Отже стаття 23 ЦК України є нормою, яка поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Протиправність поведінки відповідачів у порушенні житлових прав позивача та його прав, як власника квартири, підтверджується рішеннями судів, що ухвалені у справі № 552/6529/23, якими поновлені - право власності позивача та право на житло у квартирі за адресою : АДРЕСА_1 , які наявні в матеріалах справи. 
Більш того відповідачі не оскаржували рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2024 в частині усунення перешкод позивачу у користуванні його власністю, шляхом вселення позивача до власної квартири, що свідчить про те, що вони погодились із висновком судів про порушення ними прав позивача на вільне , без обмежень користування власним майном, яке гарантоване йому ст. 41 Конституції України та Європейською конвенцією з прав людини (ЄКПЛ), зокрема Першим протоколом до неї (Ст. 1).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, тривале погіршення житлових прав, позбавлення можливості позивача вільно та без перешкод користуватись належною власністю, наявність доведеної вини відповідачів у порушенні прав позивача, як власника квартири, необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав.
Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу 10 000 грн. Тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі по 5 000 грн. з кожного.
Визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Позивач є особою з інвалідністю другої групи, звільнений від сплати судового збору з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору за позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди по 1211.20 грн., за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1211.20 грн. з кожного.
Керуючись ст., ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 800.85 грн. ( одні тисячу вісімсот гривень 85 коп.)
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 12 724.68 грн ( дванадцять тисяч сімсот двадцять чотири гривні 68 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. ( п`ять тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. ( п`ять тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422.40 гривень ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.)
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422.40 гривень ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . 
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 . 
Повне судове рішення складено 20.01.2026.

Головуючий суддя Т.В. Турченко