ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 120/2223/25
касаційне провадження № К/990/30618/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року (головуючий суддя - Віятик Н.В.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Курко О.П.; судді: Боровицький О.А., Ватаманюк Р.В.)
у справі № 120/2223/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Вінницькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
19 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, платник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 червня 2024 року № 0221662405, № 0221642405, № 0221702405, № 0231262405, № 0221742405, № 0221722405.
Ухвалою від 25 лютого 2025 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі № 120/2223/25, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначив підготовче засідання на 17 березня 2025 року о 10:00 годині.
06 березня 2025 року ГУ ДПС у Вінницькій області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, а також звернулося з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду. Це клопотання було мотивоване тим, що, на думку відповідача, позивач пропустив встановлений процесуальний строк звернення до суду з вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень, оскільки такі рішення були направлені позивачу за його податковою адресою, вважалися належним чином врученими та набули статусу узгодженого грошового зобов`язання; відповідно, шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), був пропущений.
12 березня 2025 року позивач подав заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності. 
26 березня 2025 року ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених на стадії підготовчого провадження, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин пропуску строку або наведення обґрунтованих письмових пояснень щодо дотримання строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Як випливає зі змісту цієї ухвали, її постановлення було безпосередньо зумовлено саме клопотанням податкового органу про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, тобто суд першої інстанції фактично погодився з необхідністю з`ясування питання щодо строку звернення до суду та поклав на позивача обов`язок додатково обґрунтувати свою позицію з цього приводу.
22 квітня 2025 року Вінницький окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою, пославшись на невиконання позивачем у встановлений строк вимог ухвали від 26 березня 2025 року та на відсутність заяви про поновлення строку звернення до суду чи обґрунтованих письмових пояснень щодо дотримання такого строку, залишив позовну заяву без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171 та пунктів 7, 8 частини першої статті 240 КАС України. При цьому суд виходив із того, що позивач був належним чином повідомлений про ухвалу від 26 березня 2025 року, а також про призначення підготовчого засідання на 22 квітня 2025 року о 10 год. 00 хв., однак у судове засідання не з`явився, клопотань процесуального характеру не подавав, недоліків позовної заяви не усунув.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року - без змін. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо належного повідомлення позивача про ухвалу від 26 березня 2025 року та про дату, час і місце підготовчого засідання 22 квітня 2025 року.
Не погодившись з такими рішеннями судових інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Мотивуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції розглянув питання про залишення позову без розгляду, порушене саме за ініціативою податкового органу, у підготовчих засіданнях 26 березня 2025 року та 22 квітня 2025 року за його відсутності, при цьому не забезпечивши належного повідомлення про дату, час і місце цих засідань і не надіславши ухвалу від 26 березня 2025 року у спосіб, визначений статтею 251 КАС України. Позивач наголошує, що неналежне повідомлення про судові засідання, у яких вирішувалося клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, та неналежне виконання обов`язку щодо вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху призвели до того, що він був фактично позбавлений можливості висловитися щодо доводів податкового органу про пропуск строку звернення до суду, подати додаткові пояснення або докази, які могли б спростувати аргументи відповідача, що є порушенням його права на доступ до суду та принципу змагальності сторін.
Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
11 серпня 2025 року від ГУ ДПС Вінницькій області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому воно зазначило, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судовими інстанціями норм процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судових інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
За приписами частин першої - третьої статті 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.
Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.
Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:
1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;
2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою - п`ятою статті 126 КАС України у разі відсутності в адресата електронного кабінету повістка вручається під розписку. Повістка може бути вручена безпосередньо в суді. Суд може за згодою учасника справи видати йому повістку для вручення іншій особі, яка викликається до суду.
Особа, яка вручає повістку, зобов`язана повернути до адміністративного суду розписку адресата про одержання повістки, яка приєднується до справи.
Повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.
Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.
Вважається, що повістку вручено також у разі одержання її під розписку будь-яким повнолітнім членом сім`ї адресата, який проживає разом з ним. Особа, яка одержала повістку, зобов`язана негайно повідомити про неї адресата.
У разі тимчасової відсутності адресата особа, яка повинна вручити повістку, відмічає у повістці відомості про те, куди вибув адресат та коли передбачається його повернення за наявності таких даних.
Відповідно до частини першої статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За правилами частини першої статті 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має електронного кабінету, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.
Частина перша статті 129 КАС України прямо пов`язує можливість повідомлення учасника справи електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою чи текстовим повідомленням із наявністю його письмової заяви про згоду на такий спосіб повідомлення. 
У цій справі така заява позивача відсутня, однак суд першої інстанції визнав належним повідомленням телефонограму від 19 березня 2025 року про засідання 26 березня 2025 року та телефонограму від 11 квітня 2025 року про залишення позову без руху й про засідання 22 квітня 2025 року. 
Такий висновок суду не узгоджується з наведеними нормами КАС України щодо допустимості використання телефонограми як самостійного способу повідомлення фізичної особи лише за її ініціативою та згодою.
Крім того, щодо засідання 22 квітня 2025 року матеріали справи не містять жодної судової повістки, доказів її направлення чи вручення позивачу, а посилання судів на телефонограму від 11 квітня 2025 року не може замінити належного дотримання процедури виклику, передбаченої статтями 124, 126, 127 КАС України. 
При цьому саме у засіданні 22 квітня 2025 року суд першої інстанції вирішив клопотання податкового органу про залишення позовної заяви без розгляду, що прямо стосується реалізації позивачем права на доступ до суду. 
Отже, суд першої інстанції фактично розглянув заяву відповідача про залишення позову без розгляду за відсутності позивача, який не був належно повідомлений про відповідне судове засідання, що є неприпустимим з огляду на гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципи справедливого судового розгляду, змагальності та рівності сторін, а також на приписи статей 11, 124, 126, 129 КАС України.
Щодо вручення ухвали від 26 березня 2025 року Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій щодо належності її вручення позивачу є передчасними. 
Хоча в матеріалах справи наявний конверт із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» та довідка за формою 20, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки наведеним позивачем доказам, які ставлять під сумнів коректність таких позначок, а саме: даним трекінгу поштового відправлення, що свідчать про повернення листа вже наступного дня після «невдалої спроби вручення», що не узгоджується з вимогами пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270; доказам безперервного проживання та реєстрації позивача за відповідною адресою; фактам отримання ним іншої судової та податкової кореспонденції за цією ж адресою. За таких умов сам по собі запис «адресат відсутній за зазначеною адресою» не може автоматично вважатися достатнім та беззаперечним підтвердженням вручення судового рішення в розумінні пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України.
Телефонограма від 11 квітня 2025 року, яка, за твердженням судів, підтверджує обізнаність позивача про ухвалу від 26 березня 2025 року та про встановлений строк для усунення недоліків, також не може розглядатися як належне підтвердження вручення судового рішення. Усне інформування про факт винесення ухвали не забезпечує позивачеві реальної можливості ознайомитися з її повним змістом, оцінити викладені у ній мотиви та належним чином підготуватися до реалізації своїх процесуальних прав, зокрема щодо подання заяви про поновлення строку звернення до суду чи додаткових письмових пояснень. 
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22, будь-які електронні чи альтернативні способи інформування можуть лише доповнювати, але не замінювати встановлений процесуальним законом порядок вручення судових рішень. Тим більше цей висновок стосується телефонограм, які не містять повного тексту судового рішення і не забезпечують можливості однозначно встановити зміст ухваленого акта.
За встановлених обставин Верховний Суд доходить висновку, що справу в частині вирішення клопотання податкового органу про залишення позовної заяви без розгляду розглянуто судом першої інстанції за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце відповідних судових засідань, а висновки судів про належне вручення йому ухвали від 26 березня 2025 року ґрунтуються на неповному та однобічному дослідженні доказів.
Такі порушення норм процесуального права відповідають підставі, визначеній пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України, згідно з якою порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, а касаційна скарга обґрунтована саме цією підставою.
У зв`язку з установленим Верховний Суд не надає оцінки іншим доводам касаційної скарги, які стосуються, зокрема, питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом та поважності причин його можливого пропуску, оскільки відповідні питання підлягають дослідженню судом першої інстанції під час нового розгляду справи з урахуванням принципів змагальності, рівності сторін, обов`язку суду забезпечити офіційне з`ясування всіх обставин справи та необхідності надати сторонам реальну можливість висловити свою позицію щодо доводів одна одної, у тому числі щодо заяви податкового органу про залишення позову без розгляду.
За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. А. Гончарова
Судді                                                                                                    І. Я. Олендер
                                                                                                    Р. Ф. Ханова