ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" січня 2026 р. Справа № 914/2041/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укрзалізниця” від 13 жовтня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року (повний текст підписано 23.09.2025), суддя Ділай У.І.
у справі № 914/2041/25
за позовом Дубенської окружної прокуратури Рівненської області, м. Дубно, Рівненська область
в інтересах держави в особі:
позивача-1 Державної екологічної інспекції Поліського округу, м. Житомир
позивача-2 Тараканівської сільської ради, с. Тараканів, Рівненська область
до відповідача Акціонерного товариства “Укрзалізниця”, м. Київ в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” Акціонерного товариства “Укрзалізниця”, м. Львів
про стягнення 156 340,40 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

встановив:
01 липня 2025 року Дубенська окружна прокуратура Рівненської області звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу, Тараканівської сільської ради, до відповідача Акціонерного товариства “Укрзалізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” Акціонерного товариства “Укрзалізниця” про стягнення 156 340,40 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища
Господарський суд Львівської області рішенням від 18 вересня 2025 року позов задоволив; стягнув з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на користь Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області шкоду в сумі 156 340,40 грн завдану навколишньому природному середовищу; стягнув з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Львівської обласної прокуратури 2422,40 грн судового збору.
Суд першої інстанції встановив, що при зверненні до суду з вказаним позовом першим заступником керівника Дубенської окружної прокуратури було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям Тараканівською сільською радою та екологічною інспекцією відповідних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.
Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується факт незаконної порубки дерев у кількості 7 шт. невідомими особами в смузі захисних насаджень - у кварталі 135 виділі 215 захисних лісонасаджень Бродівської виробничої дільниці по напрямку Красне-Здолбунів, перегін Верба-Кам`яниця-Волинська по прив`язці ліва сторона колії 94 км. Суд встановив наявність складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) АТ «Українська залізниця», яке, як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку дерев. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, статутних завдань, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутність вини відповідачем не доведено. Не можуть свідчити про відсутність вини дії, вчинені АТ «Українська залізниця» внаслідок виявлення незаконної вирубки лісів, оскільки законом покладено на лісокористувача, в тому числі, і обов`язок вжиття заходів для недопущення/охорони лісу від незаконної вирубки, проте не лише вчинення усіх можливих дій з метою виявлення правопорушника.
На підставі поданих доказів суд зазначив, що обставини, які є предметом доказування у справі, судом визналися встановленими, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та неспростованими, підтвердженими належними доказами, а тому шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 156340,40грн підлягає відшкодуванню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач – Акціонерне товариство “Укрзалізниця” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у справі № 914/2041/25 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; провести розподіл судових витрат. Вважає, що судом першої інстанції дано неналежну оцінку обставинам справи та доданим матеріалам, невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, а тому таке рішення є необґрунтованим та незаконним.
Так, скаржник звертає увагу, що суд допустив невірне застосування норм лісового законодавства (ст.ст.1, 8, 9, 17, 40, 49, 54 Лісового кодексу України) в частині визначення лісокористування відповідачем. У матеріалах справи відсутні належні докази віднесення насаджень в смузі відведення залізниці до категорії лісу, зокрема, щодо надання (виділення) компетентним органом земельної ділянки залізниці для лісокористування, віднесення її до даної категорії, відомості щодо обліку такого лісокористування, матеріали лісокористування, лісового кадастру, тощо. Цільове призначення земельної ділянки (забезпечення функціонування залізничного транспорту), на якій знаходяться захисні насадження є визначеним та зареєстрованим, за змістом ст.68 Земельного кодексу України та ст. 23 Закону України "Про транспорт" та норм ДБН такі землі є землями залізничного транспорту, до яких віднесено захисні та укріплюючі насадження, які фактично визначено як технологічну захисну природну споруду, яка проектується у відповідності до вимог вказаних ДБН за зазначеними розрахунковими показниками та формулами та залежить від ряду визначених факторів. Для догляду за такими насадженнями створюються на залізниці спеціальні підрозділи як то дистанції захисних лісонасаджень (п.9.21 ДБН), які не є спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами у розумінні ст.17 Лісового кодексу. Майно підприємств залізничного транспорту вноситься до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», а отже майно, яке внесено до статутного капіталу товариства, є визначеним та облікованим і немає жодного стосунку до лісу, а як і передбачено ст.68 ЗК України та ст.23 ЗУ "Про транспорт" відноситься до категорії багаторічних насаджень, а земельна ділянка за цільовим призначенням, як землі для забезпечення функціонування залізничного транспорту. Суд безпідставно та без належних на те обґрунтувань зазначає, що невизначеність формулювання «комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок» у статтях 19, 63, 64, 86 ЛК України не унеможливлює визначити, які дії повинен був вчинити лісокористувач, щоб попередити незаконну рубку, а отже розмежувати його правомірну та протиправну поведінку (бездіяльність). Суд зазначив про незабезпечення відповідачем охорони та захисту лісових насаджень та як наслідок невиконання покладених на нього законом обов`язків лісокористувача. Такі висновки на думку скаржника ґрунтуються виключно на припущеннях та не мають нормативно-обґрунтованої визначеності. Висновки експерта та його розрахунки не можуть вважатись належними та допустимими доказами у справі, в його основу поставлено в якості вихідних даних числові значення із актів №44, №50 огляду місця вчинення правопорушення відповідача, де не визначено середнього арифметичного значення діаметру пня. Розрахунок шкоди не може ґрунтуватися на припущеннях позивача, оскільки вони не є фактичними даними в розумінні ст.73 ГПК України. Заходи у кримінальному провадженні здійснено формально, адже, не встановлено особу, якою скоєно кримінальне правопорушення. Прокурором не доведено такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, шкода (збитки) та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками. Суд першої інстанції послався також на ряд правових позицій Верховного Суду, однак не дав відповіді за яких умов настає протиправна поведінка у вигляді протиправної бездіяльності, порушення лісового законодавства у вигляді протиправної бездіяльності, якій особі заподіяно шкоду від вирубки лісонасаджень. Вважає, що відшкодування шкоди за пошкодження залізничної колії здійснюється не на користь органу місцевого самоврядування (чи іншої особи), а саме на користь АТ "Українська залізниця", а тому, не може бути іншою потерпілою особою за знищення такого виду інфраструктури, як захисні лісонасадження вздовж залізничних колій, які у диспозиції наведеної норми перелічені через кому з полотном, колією та інженерними спорудами. Суд стягнув кошти на користь осіб, які не є позивачами у цій справі, а саме: стягнуто на користь Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області шкоду, згідно зі змістом позовної заяви позивач-2: Тараканівська сільська рада Рівненської області. Крім того, пунктом 2 оскаржуваного рішення суд стягнув 2422,40 грн судового збору на користь Львівської обласної прокуратури, у той час, як із позовною заявою до суду звернувся керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області Громова Ольга Євгеніївна Дубенська окружна прокуратура. Згідно із платіжної інструкції №1298, судовий збір сплачено Рівненською обласною прокуратурою.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2041/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укрзалізниця” на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; прокурору та позивачам надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзивів на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція Поліського округу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Спростовує доводи апелянта стосовно відсутності його вини та як наслідок, обов`язку нести відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу, правовими позиціями Верховного Суду, зокрема, викладеними у постанові від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду. Доводи про те, що позивачем не зазначено які саме дії, з охорони і захисту лісу передбачені законодавством не були вчинені відповідачем і в чому полягає протиправна бездіяльність, спростовує правовою позицією Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 28.09.2023 у справі № 927/32/23, відповідно до якої відсутність визначеного чіткого переліку заходів не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків. Кошти, які має сплатити відповідач надійдуть до Державного бюджету України, а саме фонду охорони навколишнього природного середовища відповідної територіальної громади Рівненської області та можуть бути використані для реалізації природоохоронних заходів.
У відзиві на апеляційну скаргу Дубенська окружна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд правильно встановив, що прокурором доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди. Факт порубки лісових насаджень на підвідомчій території відповідача не заперечується ним. Посилання відповідачем на постанову Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 909/114/21 не є релевантним, оскільки в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023181040000419 від 29.06.2023 проведено огляди місць незаконних порубок за участю спеціаліста Державної екологічної інспекції Поліського округу, в ході яких було встановлено кількість пнів незаконно зрубаних дерев та їх діаметри біля шийки кореня, про що складено відповідні протоколи та, в подальшому, прогнозовані розрахунки заподіяної шкоди, які підтверджені інженерно-екологічними експертизами. Вказує, що при написанні позовної заяви, а саме у п. 2 прохальної частини зроблено описку, у зв`язку з цим, 06.08.2025 до суду було подано пояснення про необхідність зміни формулювання позовної вимоги у пункті 2 та здійснення розгляду справи у новій редакції. Господарський суд Львівської області своїм рішенням у вказаній справі вирішив стягнути кошти на користь Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, однак, зробив описку у реквізитах Тараканівської сільської ради, також судом зроблено описку у п. 3 резолютивної частини рішення, де зазначено про стягнення судового збору на користь Львівської замість Рівненської обласної прокуратури. У зв`язку з цим, окружною прокуратурою в подальшому планується скерування до Господарського суду Львівської області заяви про виправлення вищевказаних описок.
Заяви щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи до суду не надходили.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та дослідивши наявні докази у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Дубенська окружна прокуратура на виконання повноважень, визначених ст.131-1 Конституції України, ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» вивчила матеріали кримінального провадження № 12023181040000419 від 29.06.2023 за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, щодо факту незаконної порубки дерев, внаслідок якої державі заподіяно збитки.
Так, 29.06.2023 до Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення працівника виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» Ю.І. Шкавронко про те, що невідомі особи у кварталі 135, виділі 215 захисних лісонасаджень Бродівської виробничої дільниці по напрямку Красне - Здолбунів, перегін Верба - Кам`яниця-Волинська по прив`язці ліва сторона колії 94 км 5 пікет здійснили незаконну порубку 3 дерев породи дуб загальним об`ємом деревини 3,58 куб.м.
29.06.2023 під час огляду місця події зафіксовано сідлову інформацію та складено Акт № 44 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства. За вказаним фактом 29.06.2023 СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023181040000419 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Крім того, 19.09.2023 до Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення працівника виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» Шкавронко Ю.І. про те, що невідомі особи у кварталі 135 виділі 215 захисних лісонасаджень Бродівської виробничої дільниці по напрямку Красне-Здолбунів, перегін Верба-Кам`яниця-Волинська по прив`язці ліва сторона колії 94 км 6 пікет здійснили незаконну порубку 4 дерев породи дуб, загальним об`ємом деревини 7,64 куб.м. 29.06.2023 складено Акт № 50 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства.
За вказаним фактом 19.03.2023 СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023181040000620 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
16.09.2024 постановою прокурора Дубенської окружної прокуратури вказані кримінальні провадженні № 12023181040000419 та № 12023181040000620 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно номер 12023181040000419.
08.04.2024 разом з спеціалістом Державної екологічної інспекції Поліського округу проведено огляд кварталу 135 виділу 215 захисних лісонасаджень Бродівської виробничої дільниці по напрямку Красне - Здолбунів, перегін Верба - Кам`яниця-Волинська по прив`язці ліва сторона колії 94 км 5-6 пікет Бродівської виробничої дільниці регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виявлено факт незаконної рубки 7 дерев породи дуб, з них діаметрами зрізу 46 см 1 шт., 50 см 1 шт., 52 см 1 шт., 58 см 1 шт., 69 см 1 шт., 59 см 1 шт., 56 см 1 шт.
За результатами виявленої незаконно зрубаної деревини органом державного контролю здійснено нарахування розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки, на загальну суму 156 340,40 грн. Розрахунок шкоди проведено відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Вказаний розмір встановлено висновками експерта за результатами проведення судових інженерно-екологічних експертиз у кримінальному провадженні № 12023181040000419.
Згідно з інформацією ВСП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» захисні лісонасадження залізниці у кварталі 135 виділу 215 по напрямку Красне - Здолбунів, перегін Верба - Кам`яниця-Волинська по прив`язці 94 км 5 та 6 пікети згідно державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 927339 від 02.11.2009 перебувають на балансі АТ «Укрзалізниця».
Відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 927339 від 02.11.2009 земельна ділянка площею 99,9521 га розташована на території Птицької сільської ради (на даний час Тараканівської сільської ради) Дубенського району Рівненської області.
У кримінальному провадженні № 12023181040000419 від 29.06.2023 досудове розслідування триває, жодній особі про підозру не повідомлено; шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, залишається невідшкодованою.
У запиті окружної прокуратури №01-31/1573/25 від 20.06.2025 поінформовано Тараканівську сільську раду Дубенського району Рівненської області про факт незаконної самовільної рубки на ділянці захисних лісонасаджень АТ «Українська залізниця» як постійного користувача, що знаходяться на території Тараканівської сільської ради та про завдану шкоду в розмірі 156340,40 грн. У відповідь сільська рада повідомляла, що заходи захисту порушених інтересів держави стосовно завданої шкоди не вживалися. При цьому в Тараканівської сільської ради відсутні бюджетні призначення на сплату судового збору для звернення до суду з позовом.
Також в запиті окружної прокуратури №51/1-1191 від 20.06.2025 поінформовано Державну екологічну інспекцію Поліського округу про факт незаконної самовільної рубки на ділянці захисних лісонасаджень АТ «Українська залізниця». У відповідь екологічна інспекція просила прокуратуру звернутися з позовом до суду для захисту інтересів держави.
01.07.2025 прокуратура повідомила сільську раду та екологічну інспекцію про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень наданих ст.ст.23, 24 ЗУ «Про прокуратуру».

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Поліського округу та Тараканівської сільської ради:
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор зазначає, що порушення інтересів держави в цьому випадку полягає в заподіянні шкоди державі, внаслідок незаконної рубки дерев.
В обґрунтування наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Тараканівської сільської ради, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади та не може залишатися без реагування органів прокуратури. Вина та протиправна поведінка АТ «Українська залізниця» полягає у тому, що всупереч вимог законодавства товариство не виконало обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулася чергова незаконна рубка дерев, чим спричинено шкоду. Прокуратура зазначила, що кримінальне провадження за даним фактом не спростовує бездіяльності відповідача та незабезпечення належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та відповідно завдано шкоду довкіллю. Дії щодо фіксування правоохоронним органом невідомо коли здійсненого правопорушення жодним чином не спростовують вини відповідача і не свідчать про вжиття усіх заходів належного забезпечення охорони лісу.
Поряд з тим, прокурор визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Державну екологічну інспекцію Поліського округу, як уповноважений орган на звернення до суду щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, та Тараканівську сільську раду Дубенського району Рівненської області, на території якої відбулося порушення, та до місцевого бюджету якої підлягає стягненню шкода. Разом з тим, прокурор зазначив, що вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави шляхом вчинення певних дій, зокрема і звернення до суду з позовом про стягнення збитків, заподіяних державі в сумі 156340,40 грн.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертався до позивачів та повідомляв їх про виявлені порушення, зокрема: запитами від №01-31/1573/25 та №51/1-1191 від 20.06.2025. Однак, у відповідях на такі листи вказані органи повідомили, що ними не вчинялися дії, спрямовані на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев. При цьому, Тараканівська сільська рада повідомила про відсутність бюджетних призначень на сплату судового збору для звернення до суду з позовом. Поряд з тим, екологічна інспекція просила прокуратуру звернутися з позовом до суду для захисту інтересів держави.
Вказане свідчить про те, що позивачі були обізнані про виявлені прокурором порушення, однак не вчинили заходів, спрямованих на захист інтересів держави, не зверталися до суду з відповідним позовом з метою стягнення шкоди, а прокурор обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Поліського округу та Тараканівської сільської ради, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо суті спору:
Згідно з ст.ст.16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У розумінні вимог статті 17 Лісового кодексу України відповідач є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.
Матеріалами справи підтверджено, що під час здійснення своєї діяльності працівниками Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" виявлено та встановлено факт незаконної порубки. Відповідні матеріали були передані до правоохоронних органів.
Положенням про Регіональну філію "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" визначено, що предметом діяльності філії є, в тому числі, провадження діяльності у сфері мисливства, лісництва та лісозаготівель і надання послуг, пов`язаних з ними (пп.69 розд.ІІІ); діяльність із виробничого екологічного контролю, моніторингу навколишнього природного середовища, проведення робіт з лісорозведення, утворення, утримання та відновлення (ремонт) захисних лісонасаджень (пп.49 розд.ІІІ).
Згідно з пп.10, 14 п.5.9 розд. V Положення директор філії відповідає за охорону навколишнього природного середовища та збереження майна, яким наділена філія, від будь-яких дій, наслідок яких є його відчуження, випадкове знищення або пошкодження.
Суд першої інстанції встановив, що територія, на якій виявлено самовільну рубку дерев, є складовою земельної ділянки, право постійного користування якої за актом ЯЯ № 273396, виданим Відділом Держкомземом у Дубенському районі Рівненської області, належить на праві постійного користування Акціонерному товариству "Українська залізниця".
Згідно з ч.2 ст.19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.
У пункті 5 ст.64 ЛК України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
За положеннями ст.86 ЛК України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Як встановлено ст. 93 ЛК України завданням контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
Судом першої інстанції правомірно враховано правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16 та у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, відповідно до яких, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Як визначено у ст.105 ЛК України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.
Згідно з ст.107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Статтею 68 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
За положеннями ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 902/803/17.
Подібний правовий висновок щодо покладення на позивача обов`язку доведення факту наявності порушення відповідача, наявності та розміру понесених збитків, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками, також викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 у справі № 910/3579/17 зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20 зазначено, що виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.
Факт незаконної порубки дерев у кількості 7 шт. на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до ст.3 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища. Тобто, такі заходи покликані усувати будь-які можливості незаконного впливу іншими особами на природній фонд та запобігати вчиненню цих порушень в першу чергу. Лише потім завданнями охорони навколишнього природного середовища постає вчинення дій щодо зупинення виявлених порушень та запобігання їх продовження.
Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечивши збереження не призначених для порубки дерев, не здійснивши комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням лісового законодавства.
Покликання відповідача на те, що він є суб`єктом, якому спричинені збитки (шкода), внаслідок незаконної порубки дерев в смузі захисних насаджень, місцевий господарський суд правильно відхилив, з огляду на таке:
У п.88 постанови від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно вимог частини другої ст.19, ст.ст.63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2018 року та 19 вересня 2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.
Отже, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.
Наведеним спростовуються доводи скаржника стосовно відсутності у нього обов`язку нести відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу. 
Як уже зазначалося спір виник внаслідок заподіяння шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів. За твердженням прокуратури, постійним лісокористувачем земельної ділянки, на якій здійснено незаконну порубку, є АТ «Українська залізниця». Суд першої інстанції погодився із прокуратурою, що належним відповідачем є АТ «Українська залізниця». Стосовно заперечень відповідача, що прокурором не надано жодних допустимих та належних доказів віднесення насаджень в смузі відведення залізниці до категорії лісу, суд першої інстанції зазначив таке:
Статтею 4 Лісового кодексу України визначено, що захисні насадження лінійного типу належать до лісового фонду України.
Згідно з Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 № 733, лісові насадження лінійного типу, лісові ділянки (смуги лісів), розташовані у смугах відведення залізниць, відносяться до категорії захисних лісів.
Відповідно до Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою КМУ № 112 від 07.02.2023, постійний лісокористувач - підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій.
Зважаючи на зазначене, територія, на якій проведено незаконну порубку, належить до категорії лісів.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев (нанесення збитків). Отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев та заподіяна шкода.
Виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Зважаючи на усвідомлення відповідачем ризику здійснення незаконної вирубки дерев, суд вважає, що відповідач передбачав можливість настання шкідливих наслідків, здійснюючи заходи по організації охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить як зазначалося вище, про недостатність таких заходів щодо забезпечення збереження лісу відповідачем та про наявність відповідної вини.
Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що нормами чинного законодавства, зокрема Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16 та постанові від 24.02.2021 у справі № 906/366/20).
Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.
Матеріалами справи підтверджено, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є постійним лісокористувачем обстежуваних лісових ділянок, а тому обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на зазначене підприємство.
За допомогою юридичної відповідальності встановлюються дієві механізми охорони і захисту суспільних відносин від неправомірних посягань шляхом покарання діянь, які порушують умови нормального розвитку суспільства, суперечать інтересам держави, суспільства в цілому. Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.
А тому, суд першої інстанції констатував, що покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.
Підставою позову у справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) АТ «Українська залізниця», яке, як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку дерев.
Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, статутних завдань, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутність вини відповідачем не доведено. Не можуть свідчити про відсутність вини дії, вчинені АТ «Українська залізниця» внаслідок виявлення незаконної вирубки лісів, оскільки законом покладено на лісокористувача, в тому числі, і обов`язок вжиття заходів для недопущення/охорони лісу від незаконної вирубки, проте не лише вчинення усіх можливих дій з метою виявлення правопорушника.
Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які є предметом доказування у справі на підставі поданих доказів, та дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора до відповідача є обґрунтованими та неспростованими, підтвердженими належними доказами, а тому шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 156340,40 грн підлягає відшкодуванню. Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції. Також судом першої інстанції правомірно зазначено, що дії відповідача щодо фіксування рубки невстановленими особами жодним чином не спростовують вини відповідача і не свідчать про вжиття усіх заходів належного забезпечення охорони лісу, а кримінальне провадження за цим фактом не спростовує бездіяльності відповідача та незабезпечення належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та відповідно завдано шкоду довкіллю.
Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що п.2.11.3 Інструкції з улаштування та утримання колії залізниць України Державної адміністрації залізничного транспорту України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.03.2012 № 072-Ц, до поточного утримання захисних лісонасаджень, зокрема, відносяться також роботи з охорони від самовільних рубок і пожеж. Охороною, веденням захисного господарства в лісонасадженнях залізниць займаються спеціалізовані лісогосподарські підрозділи – дистанції захисних лісонасаджень, які підпорядковані службам колії залізниць.
Зазначені вище обов`язки постійних лісокористувачів з питань охорони та захисту лісів є також основними завданнями структурного підрозділу відповідача – Виробничий структурний підрозділ «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що визначено у Положенні про виробничий структурний підрозділ «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», затвердженому наказом регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 20.03.2023 № 143/од. Згідно з вказаним Положенням підрозділ відповідно до покладених на нього завдань здійснює зокрема, такі функції: забезпечення охорони захисних лісонасаджень від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (шляхом проведення весняних та осінніх ревізій стану захисних лісонасаджень); дотримання норм та вимог щодо охорони навколишнього середовища, раціонального використання й відтворення природних ресурсів і забезпечення екологічної безпеки.
Отже, законними і обґрунтованими є висновками суду першої інстанції про те, що суб`єктом цивільно-правової відповідальності за порушення вимог ведення лісового господарства є АТ «Українська залізниця». Матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки деревини невстановленими особами за відсутності відповідного дозволу на проведення вирубки. Також, суд першої інстанції правильно встановив наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Твердження апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Перевіривши розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу, проведений Державною екологічною інспекцією з урахуванням Порядку індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу та на підставі постанови КМУ від 28 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», колегія суддів вважає такий обґрунтованим та правильним. Водночас, розмір шкоди в сумі 156340,40 грн (101444,84грн (за 4 дерева) та 54895,56грн (за 3 дерева) підтверджено і висновком судової інженерно-екологічної експертизи №№1829-Е, 1830-Е від 21.05.2025 року.
Щодо доводів апелянта про стягнення судом першої інстанції судового збору на користь Львівської, а не Рівненської обласної прокуратури, прокурор повідомив, що надалі скерує до Господарського суду Львівської області заяву про виправлення відповідної описки.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та встановлено наявність складу правопорушення: (1) незаконної порубки дерев на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; (2) шкоди, розмір якої доказово підтверджено; (3) причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. Так, суд дійшов правомірного висновку про доведеність належними та допустимими доказами наявності складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допущення самовільної вирубки лісу та наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.
Висновки суду першої інстанції та встановлені обставини у справі підтверджено під час апеляційного перегляду, натомість доводи апеляційної скарги зводяться до вимог про переоцінку доказів та встановлення інших фактичних обставин справи та відхиляються апеляційним судом за безпідставністю.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, зважаючи на доведеність прокурором факту порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо охорони та збереження лісу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області шкоду в сумі 156340,40 грн, завдану навколишньому природному середовищу.
Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними, не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (ч.1 ст.275 ГПК України).
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2025 року у справі № 914/2041/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укрзалізниця” – без задоволення.
Матеріали справи № 914/2041/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.