ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.	Справа № 532/2514/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Шарова-Айдаєва О.О., по справі № 532/2514/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Полтавській області 
про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської
області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Полтавській області, в якій просив:
- скасувати постанову серії ЕНА № 5890357, складену О. Данило 08 жовтня 2025 року, яка винесена незаконно;
- витребувати з поліції Полтавського району (вул. Сковороди, 2б, м. Полтава, 36004) усі матеріали по скарзі його батька ОСОБА_2 на номер 102: від 16.07.2025 № 6070, від 22.09.2025 пов. № 7683, від 30.09.2025 пов. № 3257 та по скарзі від 08.10.2025.
Згідно з розпорядженням голови Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2025 року № 8 адміністративна справа № 532/2514/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови серії ЕНА № 5890357 від 08 жовтня 2025 року передана на розгляд до Новосанжарського районного суду Полтавської області.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року у справі № 532/2514/25 суд замінив первісного відповідача – Управління патрульної поліції в Полтавській області, належним – Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 у справі № 532/2514/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5890357 від 08 жовтня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.
Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 у справі № 532/2514/25 та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем указано, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, як поліцейський автомобіль стоїть позаду автомобіля позивача, а ремінь пасивної безпеки висить з лівого боку вздовж стійки транспортного засобу; якщо б позивач був пристебнутий ременем пасивної безпеки, ремінь перетинав проміжок між стійкою автомобіля та кріслом водія. Відповідач зазначає, що у позовній заяві позивачем не заперечувався той факт, що він не пристібався ременем пасивної безпеки під час руху. Додатково відповідач наголошує, що під час розгляду справи при складанні постанови серії ЕНА № 5890357 позивач жодного разу не повідомив працівників поліції, що в нього наявна друга група інвалідності, через що він може не користуватись ременем пасивної безпеки; з довідки акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 538036 (наданої позивачем) вбачається, що позивачу протипоказана важка фізична праця та праця з порушенням режиму харчування, жодних обставин з приводу фізіологічних особливостей, внаслідок яких позивачу забороняється керувати транспортним засобом будучи пристебнутим ременем безпеки не зазначається.
Позивач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 8.10.2025 об 11 год 17 хв 56 сек. інспектором відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Данилом Олександром Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5890357, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту вказаної постанови встановлено, що старший лейтенант поліції Данило О.В. дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.3 в ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з тим, що 08.10.2025 о 11 год 09 хв 01 сек. він керував в м. Кобеляки по вулиці Небесної Сотні (Московська) транспортним засобом ЗАЗ 110216, державний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки.
Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та частини 3 статті 286 КАС України у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції зазначив, що у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з порушенням п. 2.3 в ПДР, тому склад цього правопорушення відсутній.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пп. в п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Відповідно до частини 5 статті 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, користування ременями безпеки є обов`язком водія (за умови обладнання автомобіля таким засобом), недотримання якого є підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП України.
Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені частиною 5 статті 121 КУпАП.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, за приписами пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Законодавством передбачено зміст постанов у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, зазначення в постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі статтею 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, 8.10.2025 інспектором відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Данилом Олександром Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5890357, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту вказаної постанови встановлено, що старший лейтенант поліції Данило О.В. дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.3 в ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з тим, що 08.10.2025 о 11 год 09 хв 01 сек. він керував в м. Кобеляки по вулиці Небесної Сотні (Московська) транспортним засобом ЗАЗ 110216, державний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки. До постанови додається відео з нагрудної камери № 18150965671 та відеореєстратора зі службового автомобіля СК С1337.
На записі відеореєстратора зі службового автомобіля СК С1337 зафіксовано рух транспортного засобу працівників поліції позаду транспортного засобу позивача та зупинку даних автомобілів на узбіччі.
На відеозаписах з нагрудної камери № 18150965671 зафіксовано, що інспектор поліції Данило О. В. вказав водію на порушення ним ПДР України, зокрема, в частині некористування водієм паском безпеки під час руху. Із відеозаписів встановлено, що водій не погодився із порушенням, зазначивши, що був пристебнутий паском безпеки під час руху транспортного засобу та розстібнув його після зупинки автомобіля, позивач вказав на відсутність доказів фіксації такого правопорушення. На відеозаписах з нагрудної камери № 18150965671 зафіксований процес складання оскаржуваної постанови.
Колегія суддів звертає увагу на те, що із запису відеореєстратора зі службового автомобіля СК С1337 неможливо встановити факт порушення позивачем вимог п. 2.3 в ПДР України, а саме керування транспортним засобом, не користуючись при цьому ременем безпеки. 
Як встановлено з відеозаписів з нагрудної камери № 18150965671, позивач заперечував факт скоєння ним адміністративного правопорушення.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити, що позивач керував транспортним засобом, не користуючись при цьому ременем безпеки. 
Відтак, доводи відповідача про те, що на наданому ним відеозаписі зафіксовано, що позивач керував транспортним засобом, не користуючись при цьому ременем безпеки, не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
При цьому, доводи відповідача про те, що у позовній заяві позивачем не заперечувався той факт, що він не пристібався ременем пасивної безпеки під час руху, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, від 17.03.2020 у справі № 482/83/17.
Отже, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що відсутність належних доказів свідчить про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача порушення пп. в п. 2.3 ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5890357 від 08 жовтня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області -залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 по справі № 532/2514/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 10.02.2026 року