ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 688/3629/25
Провадження № 22-ц/820/2547/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стаднічук Н.Л. від 13 жовтня 2025 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 15.05.2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі до 200000 грн., процентна ставка фіксована 26 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. 
20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до відповідача. Заборгованість за відповідачем станом на 20.09.2021 року обліковується в розмірі 31228,94 грн. 
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 31228,94 грн.
Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ФК «Еліт Фінанс» просить скасувати рішення суду як незаконне та позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим доказам і дійшов помилкового висновку про недоведеність надання кредиту відповідачу та наявності заборгованості за цим кредитним договором. Суд не взяв до уваги надані позивачем виписки по рахунках, які є допустимими доказами видачі кредиту та наявності заборгованості відповідача. Заборгованість відповідача підтверджується у сукупності виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, що узгоджується з умовами кредитного договору.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з цим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, судом встановлено, що 15.05.2017 року ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, що укладається згідно з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, за яким відкрито рахунок № НОМЕР_1 , у якому встановили ліміт відновлювальної кредитної лінії – 200000 грн. з процентною ставкою 26 % річних.
З виписки за рахунком з кредитною карткою НОМЕР_2 за період 17.05.2017 року – 21.09.2021 року вбачається, що АТ «Сенс Банк» відкрило на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок НОМЕР_3 , яким користувався відповідач шляхом зняття готівки, поповнення карток, придбання товарів у магазинах, аптеках, а також здійснення переказу коштів на кредитний картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», останнє набуло право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № CCNG-630633802 від 17.05.2017 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , на суму 43723,86 грн, з яких: тіло кредиту – 38818,31 грн, заборгованість за штрафними санкціями – 4905,55 грн.
За розрахунком позивача станом на 20.09.2021 року заборгованість відповідача за договором CCNG 630633802 від 17.05.2017 року становить 43723,86 грн, яка складається з наступного: - 38550,44 грн – прострочене тіло кредиту, - 4905,55 грн – відсотками, -267,87 грн. – овердрафт (несанкціонована заборгованість).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами надання кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Надана позивачем виписка не підтверджує факт надання кредиту відповідачу, за вказаною випискою заборгованість за кредитною картою відсутня, тож не доведено і наявність заборгованості відповідача за цим кредитом. 
Проте з цим висновком суду не можна погодитися, зважаючи на таке.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
За змістом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1-2 ст. 207 ЦК України) .
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Суд першої інстанції правильно встановив, що 15.05.2017 року АТ «Альфа-Банк» та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії до 200000 грн., проте не в повній мірі врахував умови цього договору. 
Так, відповідно до пункту 3 (підпункт 3.1) Акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ухвалено надати Клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку ЕПЗ; ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено в розмірі 200000 грн. 
Згідно з підпунктом 3.1.1 Оферти сума кредиту, яка є доступною Клієнту на момент укладення цієї Угоди складає 10400 грн. 
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 за період 17.05.2017 – 21.09.2021 року, 17.05.2017 року, в день укладення цього договору збільшено кредитний ліміт до 10400 грн., що дозволило йому користуватися кредитними коштами у вказаній сумі (а.с. 19).
Так, за даними вказаної виписки по рахунку ОСОБА_1 він, починаючи з 17.05.2017 року, активно користувався кредитними коштами банку, знімав готівку в банкоматі, здійснював покупки за рахунок кредитних коштів (а.с. 15-21 зворот).
Отже, вказані докази - оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 15.05.2017 року, виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 17.05.2017 року по 21.09.2021 року, витяг з додатку до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.05.2017 року в сукупності цілком свідчать про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на картковий рахунок та користування ним кредитними коштами.
Тож хибним є висновок суду першої інстанції про недоведеність надання кредитних коштів на кредитний картковий рахунок відповідача.
Суд також не дав належної оцінки даним виписки по рахунку (всього витрат 119931,28 грн., всього надходжень 119931,28 грн.), помилково вказавши про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 з врахуванням цих даних.
При цьому не враховано, що вказаний баланс зведено з врахуванням згортання банком активу в сумі 38818,31 грн. 20.09.2021 року у зв`язку з його продажем згідно з договором факторингу №3 «ФК «Еліт Фінанс» від 20.09.2021 року, що відображено у виписці по рахунку. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 43723,26 грн. 
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.05.2017 року становить 43723,86 грн.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем.
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17.05.2017 року в меншій сумі, 31228,94 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тож з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства наявні підстав для стягнення цього боргу згідно з заявленими позовними вимогами в сумі 31228,94 грн. з відповідача.
Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В позовній заяві ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 9200 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
За змістом ч.ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що правнича допомога у справі в суді першої інстанції надавалася згідно з договором №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року адвокатом Литвиненко О.І.
Відповідно до п. 3.1 договору №03-07/24 від 03.07.2024 року року про надання правової допомоги вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000 грн. Конкретні суми до оплати наводяться у акті приймання-передачі наданих послуг, надісланих адвокатом та погоджених із клієнтом.
Факт надання правничих послуг на заявлену суму підтверджується Актом № 4 про надання юридичної допомоги від 02.06.2025 року, згідно якого первинна консультація (0,5 год) 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі (2 год) 4000 грн., підготовка позовної заяви (2,1 год) 4200 грн. 
В матеріалах справи відсутні докази оплати вартості наданих адвокатом послуг, проте це не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, це узгоджується з правовою позицією Верховного суду (постанова від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, що вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін). Такий правовий висновок викладений в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, додатковій постанові Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі №369/849/18.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23, подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських послуг (їхньої дійсності та потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи
За наведеного апеляційний суд констатує, що стягнення 9200 грн. витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 є завищеним і не відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, судова практика з даних правовідносин є сталою, а відтак стягненню підлягають витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 7570 грн. понесених судових витрат (3028 грн. за подачу позову та 4542 грн. за подачу апеляційної скарги) та 3000 витрат на професійну правничу допомогу, всього 10570 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року скасувати ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою діяльністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (пл. Солом`янська, 2, м. Київ, ЄДРПОУ 40340222) 31228,94 грн. заборгованості за кредитним договором, 10570 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02 січня 2026 року.

Судді          Л.М. Грох
Т.О. Янчук
О.І. Ярмолюк