Справа №573/2510/24 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/330/26 	Суддя-доповідач -  ОСОБА_2  	
Категорія - 374 	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2026 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 
Судді-доповідача - ОСОБА_3 , 
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 , 
прокурора - ОСОБА_7 , 
захисника - ОСОБА_8 , 
обвинуваченого - ОСОБА_9 , 

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 09.01.2025, відносно 

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Сумської області, Білопільського району, м. Ворожба, мешканки АДРЕСА_1 , вдови, з повною середньою освітою, непрацюючої, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, раніше несудимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України,- 

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій вона просила вирок Білопільського районного суду Сумської області від 09.01.2025, скасувати в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Та ухвалити новий вирок, за яким вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 1 ст. 384 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі, за ч. 1 ст. 396 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, просила призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.
В іншій частині вирок суду прокурор просила залишити без зміни.
Крім цього, прокурор просила дослідити наявні у кримінальному провадженні дані, що характеризують особу ОСОБА_9 : характеристику з місця мешкання, довідки лікарняних закладів, довідку про наявність судимостей.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України та призначено їй покарання:
- за ч. 1 ст. 396 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 384 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строк 3 роки.
На підставі ч. 2 ст. 591 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано посаду (роботу).
Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_9 визначено обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 9550,80 грн.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначала, що при визначенні покарання ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, та призначив за ч. 1 ст. 396 КК України, ч. 1 ст. 384 КК України найбільш м`яке покарання у виді пробаційного нагляду.
Проте, призначаючи ОСОБА_9 найменш суворе покарання передбаченої санкціями частин вказаних статей, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 50, 65, 69 КК України, не навів у вироку переконливих мотивів щодо необхідності застосування такого покарання як пробаційний нагляд.
Так, судом при призначенні покарання залишено поза увагою обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, вбивство ОСОБА_11 відбулося 30.09.2024, з метою приховування особливо тяжкого злочину, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 01.10.2024 на ковдрі перенесла тіло ОСОБА_11 з будинку на город домоволодіння в АДРЕСА_1 . Потім, з метою приховування трупу потерпілого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 накидали на труп сухої рослинності та ОСОБА_12 не бажаючи бути викритим у причетності до злочину та з метою уникнення кримінальної відповідальності підпалив суху рослинність з метою знищити тіло вогнем, під час спалювання трупу виник сильний специфічний сморід і ОСОБА_12 накосив сирого листя полуниці та накидав його на труп загасивши вогонь.
У подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 додатково накрили тіло сміттям з городу та сухими рослинами кукурудзи з метою приховання трупу ОСОБА_11 , та з того моменту періодично по черзі ходили на город перевіряли місце приховання трупу на предмет його розкопування звірями, які приходили на трупний запах.
Крім того, 07.10.2024 ОСОБА_9 було допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні за фактом безвісного зникнення ОСОБА_11 , яка надала органу досудового розслідування завідомо неправдиві показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме безвісного зникнення свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 , фактично сприяючи останньому в уникненні від кримінальної відповідальності за чинення особливо тяжкого злочину.
Також судом не враховано, що вказані дії були викриті працівниками поліції 28.10.2024 після проведення ряду слідчих (розшукових) дій та проведення санкціонованого обшуку.
Разом з тим, за місцем мешкання ОСОБА_9 характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями.
За наведених обставин, прокурор вважала, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що у відповідності до положень ст. 409, ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку в апеляційному порядку з ухваленням нового.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали. 

Як встановлено судом першої інстанції 30.09.2024 приблизно 10:00 ОСОБА_12 прийшов у гості до своїх знайомих ОСОБА_11 і ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони в дворі домоволодіння розпивали спиртні напої.
Близько 17:00 того ж самого дня між ОСОБА_11 і ОСОБА_9 виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_11 наніс останній один удар кулаком в область обличчя.
Вказані дії ОСОБА_11 обурили ОСОБА_12 та в цей момент в останнього виник злочинний умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, бажаючи настання смерті потерпілого, шляхом нанесення тілесних ушкоджень, у той самий день і час ОСОБА_12 взяв біля столу, за яким вони сиділи, сокиру та наніс 1 удар обухом в область лобної ділянки голови ОСОБА_11 , яка є життєво-важливим органом людини.
У подальшому ОСОБА_11 підвівся, пішов у кімнату будинку та ліг на диван, де згодом помер.
01.10.2024 близько 06 години ранку ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 виявили ОСОБА_11 без ознак життя.
Не бажаючи бути викритим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_9 , якій було достовірно відомо про вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , вжити заходів до приховування особливо тяжкого злочину шляхом знищення слідів його вчинення, а також приховання трупу потерпілого, на що ОСОБА_9 добровільно погодилася.
Будучи обізнаною про вчинення ОСОБА_12 умисного вбивства ОСОБА_11 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, не будучи членом сім`ї чи близьким родичем останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_9 умисно, заздалегідь не обіцяно, на прохання ОСОБА_12 та з метою приховання особливо тяжкого злочину, спільно з останнім на ковдрі перенесла тіло ОСОБА_11 з будинку на город домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 . З метою приховування трупу потерпілого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 накидали на труп сухої рослинності та останній, не бажаючи бути викритим у причетності до злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності підпалив суху рослинність, щоб знищити тіло вогнем. Під час спалювання трупу виник сильний специфічний сморід і ОСОБА_12 накосив сирого листя полуниці та накидав його на труп, загасивши вогонь.
У подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 додатково накрили тіло сміттям з городу та сухими рослинами кукурудзи, щоб приховати труп ОСОБА_11 , та з того моменту періодично по черзі ходили на город і перевіряли місце приховання трупу на предмет його розкопування звірями, які приходили на трупний запах до 28.10.2024, коли залишки тіла ОСОБА_11 були виявлені працівниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку.
Крім цього, 04.10.2024 о 15:12 ОСОБА_9 зі свого мобільного телефону з номеру НОМЕР_1 здійснила дзвінок на лінію «102» та повідомила про зникнення співмешканця ОСОБА_11 , повідомленню присвоєно реєстраційний номер 8512 та за вказаним повідомленням на місце події в АДРЕСА_1 направлено слідчо-оперативну групу ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.
05.10.2024 відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №12024200570000476 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
07.10.2024, отримавши пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, тобто маючи, відповідно до ст. 55 КПК України статус потерпілого в кримінальному провадженні №12024200570000476 від 05.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, перебуваючи в приміщенні ВП №1 (м. Білопілля) за адресою: Сумська область, Сумський район, м. Білопілля, вул. Сумська, 7, під час допиту як потерпілої в період часу з 12:10 до 12:35, будучи попередженою слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що було засвідчено власним підписом, ОСОБА_9 умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, надала органу досудового розслідування завідомо неправдиві показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: зникнення свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 . Письмовий протокол допиту ОСОБА_9 написано з її слів та засвідчено власним підписом.
Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено факт вбивства ОСОБА_11 знайомим ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , про яке ОСОБА_9 була обізнана та 29.10.2024 у кримінальному провадженні №12024200570000476 від 05.10.2024 ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, просила вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок з призначенням ОСОБА_9 більш суворого покарання, думки обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла такого висновку. 

Як слідує з матеріалів провадження висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.
Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України правильно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Водночас, прокурор в апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок оскільки вважав, що суд безпідставно призначив обвинуваченій м`яке покарання у виді пробаційного нагляду, що не відповідає тяжкості вчиненних нею кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої. 
За таких обставин, вирок суду колегія суддів переглядає в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується ч. 1 ст. 404 КПК України, та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Санкції частин статей КК України, за якими ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності, передбачають покарання: 
- за ч.1 ст. 396 КК України у виді пробаційного нагляду на строк до 3 років або обмеження волі на строк до 3 років, або позбавленням волі на той самий строк;
- за ч.1 ст. 384 КК України у виді виправних робіт на строк до 2 років або пробаційний нагляд на строк до 2 років, або обмеження волі на той самий строк.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Колегія суддів вважає, що вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжким злочином і кримінальним проступком відповідно, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання зарекомендувала себе з негативної сторони. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої - щире каяття, оскільки вона критично оцінила вчинені нею кримінальні правопорушення, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнула зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки вона правдиво повідомила про обставини їх вчинення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді пробаційного нагляду, що буде достатнім для того, щоб вона довела своє виправлення.
Водночас, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної сарги прокурора, колегія суддів погоджується з її вимогами виходячи з наступного.
Так, як слушно зауважив прокурор, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченій покарання хоч і врахував існування пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин які його обтяжують, однак залишив поза увагою самі обставини вчинених ОСОБА_9 злочинів.
Зокрема з матеріалів справи слідує, що обвинувачена ОСОБА_9 вчинила приховування особливо тяжкого злочину - ч. 1 ст. 115 КК України умисного вбивства та суд не звернув належної уваги на те, яким чином відбувались ці обставини.
Так, вбивство ОСОБА_11 відбулося 30.09.2024, з метою приховування особливо тяжкого злочину, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 01.10.2024 на ковдрі перенесла тіло ОСОБА_11 з будинку на город домоволодіння в АДРЕСА_1 . Потім, з метою приховування трупу потерпілого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 накидали на труп сухої рослинності та ОСОБА_12 не бажаючи бути викритим у причетності до злочину та з метою уникнення кримінальної відповідальності підпалив суху рослинність з метою знищити тіло вогнем, під час спалювання трупу виник сильний специфічний сморід і ОСОБА_12 накосив сирого листя полуниці та накидав його на труп загасивши вогонь.
У подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 додатково накрили тіло сміттям з городу та сухими рослинами кукурудзи з метою приховання трупу ОСОБА_11 , та з того моменту періодично по черзі ходили на город перевіряли місце приховання трупу на предмет його розкопування звірями, які приходили на трупний запах.
Крім того, 07.10.2024 ОСОБА_9 було допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні за фактом безвісного зникнення ОСОБА_11 , яка надала органу досудового розслідування завідомо неправдиві показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме безвісного зникнення свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 , фактично сприяючи останньому в уникненні від кримінальної відповідальності за чинення особливо тяжкого злочину.
Також, як слушно наголосив прокурор і з чим за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, судом не враховано, що вказані дії були викриті працівниками поліції 28.10.2024 після проведення ряду слідчих (розшукових) дій та проведення санкціонованого обшуку.
Також, слід звернути увагу і на характеризучі особу обвинуваченої ОСОБА_9 дані, яка, як також встановив суд першої інстанції, за місцем мешкання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями та яка підтримує відносини з особами, які ведуть антиморальний спосіб життя, ніде не працює і позбавлена батьківських прав. 
Встановлене, на переконання колегії суддів, безумовно вказує про вперте небажання обвинуваченої ставати на шлях виправлення, оскільки після подій інкримінованих їй злочинів, які відбувались в 2024 році, та в січні 2025 року відносно ОСОБА_9 ухвалено обвинувальний вирок суду, остання висновків для себе не робить і, з урахуванням призначеного судом їй покарання у виді пробаційного нагляду, продовжує вести антисоціальний спосіб життя. 
За таких обставин, призначати обвинуваченій ОСОБА_9 покарання в фактично мінімально визначених межах санкцій ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України у виді пробаційного нагляду, колегія суддів підстав не вбачає.
Вказане, на переконання колегії суддів свідчить про те, що при вирішенні питання призначення обвинуваченій покарання у виді пробаційного нагляду, суд першої інстанції дійсно залишив поза належною увагою, вказані вище характеризуючі особу дані і її подальшу поведінку після вчинених злочинів, у зв`язку з чим безпідставно, призначив ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, як про це слушно зауважив прокурор.
Апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та характеру суспільної небезпечності, призначене судом першої інстанції покарання у виді пробаційного нагляду, не є спрямованим на досягнення цілей та завдань покарання визначених ст.50 КК України, а отже не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_9 та попередження вчинення нових правопорушень.
З огляду на встановлене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про відсутність підстав для призначення ОСОБА_9 за вчинення нею кримінальних правопрушень покарання у виді пробаційного нагляду і вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України, однак у виді обмеження волі. 
За таких обставин, вирок Білопільського районного суду Сумської області від 09.01.2025 відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, в частині призначеного їй покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), а саме через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої (ст. 414 КПК України). 
Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.
При ухваленні нового вироку та призначенні ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України, колегія суддів враховує встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин які його обтяжують, а також встановлені вище характеризуючі особу обвинуваченої дані та вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, тим самим задовольнивши вимоги апеляційної скарги прокурора в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, - 

УХВАЛИЛА: 
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити. 
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 09.01.2025, відносно ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання скасувати через невідповіднсть призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. 
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 384 КК України призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 384 КК України у виді 1 року обмеження волі.
- за ч. 1 ст. 396 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня її прибуття та постановки на облік у виправному центрі.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни. 
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. 

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5