ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/205/24
Номер провадження 22-ц/818/334/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року в складі судді Баркової Н.В. по справі № 639/205/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ліпінська Ілона Едуардівна, Харківська міська рада про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ліпінська Ілона Едуардівна, Харківська міська рада, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2009 року.
Власницею іншої 1/2 частини вказаної квартири була її рідна баба ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка - ОСОБА_1 .
Вказала, що про смерть баби вона не знала, оскільки в цей час вже постійно проживала в США. Відповідачка їй про цей факт також не повідомляла. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України вона запросила відповідачку до себе в США. У період перебування в США ОСОБА_1 повідомила їй про смерть баби, а також про те, що ОСОБА_3 залишила на її ім`я заповіт, і передала їй оригінал заповіту баби.
Зазначила, що вона не була обізнана ані про смерть ОСОБА_3 , ані про наявність заповіту на її ім`я, та вважала, що в будь-якому випадку не матиме права на спадкування після смерті баби. Нотаріус не вчиняла будь-яких дій для її розшуку.
23 листопада 2023 року приватний нотаріус Ліпінська І.Е. відмовила їй у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском строку.
Таким чином, вона мала об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого законодавством строку.
Просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю у три місяці, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року позов ОСОБА_4 задоволено, визначено їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У серпні 2024 року ОСОБА_1 через представника подала заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року заяву представника відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
26 вересня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Прокоп`єва К.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила залишити її без задоволення. Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_5 є її племінницею. З 1985 року позивачка постійно проживала з бабою ОСОБА_3 , яка у 1995 році була призначена її піклувальником. ОСОБА_5 знала про існування заповіту ще з дня його складення, а саме з 20 липня 2001 року, оригінал вказаного заповіту знаходився саме у ОСОБА_5 . На ім`я позивачки 20 липня 2001 року у одного і того ж нотаріуса було посвідчено два заповіти: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (по 1/2 частині квартири), і на підставі заповіту ОСОБА_6 ОСОБА_5 у 2009 році успадкувала право власності на 1/2 частку квартири. Крім того ОСОБА_5 постійно спілкувалась телефоном з ОСОБА_3 за її життя та була добре обізнана про її стан здоров`я. ОСОБА_5 за місяць до смерті ОСОБА_3 приїздила до м. Харкова з США саме з метою попрощатися з бабою, оскільки остання вже була в поганому стані. Під час приїзду ОСОБА_5 в м. Харків у березні 2021 року вона повідомила про те, що незважаючи на заповіт не буде претендувати на 1/2 частину квартири. Про смерть ОСОБА_3 відповідачка повідомила позивачці по телефону у той же день. Нотаріус, маючи інформацію щодо заповіту на ім`я ОСОБА_5 , просила відповідачку зв`язатися зі ОСОБА_5 та попросити ту подати відповідну заяву про те, що вона спадщину після смерті ОСОБА_3 приймати не буде та на неї не претендує. З приводу оформлення такої заяви у грудні 2021 року та січні 2022 року вони спілкувались з чоловіком позивачки засобами електронної пошти. У листуванні чоловік позивачки повідомляв, що також відправить оригінал заповіту. У подальшому позивачка вирішила все ж таки отримати спадщину після смерті баби та звернулась до суду з позовом, в якому було викладено неправдиву інформацію щодо обставин справи.
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено, визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду мотивовано тим, що позивачка, яка постійно проживає в США, не була обізнана як про смерть спадкодавця, так і про наявність заповіту на її ім`я у межах строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тому наявні підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.
На вказане судове рішення 17 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прокоп`єв К.Є. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що доводи позивачки про незнання про смерть баби і про наявність заповіту не підтверджуються будь-якими доказами. Натомість на їх спростування надані: показання свідків, яким суд не надав належної оцінки; копія електронного листування з чоловіком позивачки щодо заяви ОСОБА_5 про відсутність у неї наміру приймати спадщину; відомості щодо перетину позивачкою кордону у березні 2021 року, а також копія рішення виконавчого комітету про призначення ОСОБА_3 піклувальником ОСОБА_5 , що свідчить про їх близькі стосунки. Скановану копію заповіту позивачка надіслала їй з електронної пошти свого чоловіка, що підтверджує перебування заповіту саме у ОСОБА_5 . Отже, позивачка достеменно знала як про смерть баби, так і про заповіт, оригінал якого перебував у неї в США. Поведінка позивачки як спадкоємця є суперечливою. Звертаючись до нотаріуса у жовтні 2023 року вона підтвердила, що знає про наявність заповіту. Перебування за кордоном не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Суд не дослідив наявність у позивачки перешкод у подачі заяви за період з дня відкриття спадщини до моменту звернення до нотаріуса. Виклала заперечення на ухвалу суду про відмову у витребуванні доказів.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, в якому вона просила витребувати у Харківській філії АТ «Укртелеком» письмову інформацію в формі довідки про власника/користувача телефонного номеру НОМЕР_1 та інформацію про вхідні та вихідні з`єднання по вказаному телефону за період з 01 січня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно. Вказала, що зазначена інформація підтверджує той факт, що ОСОБА_5 постійно спілкувалась телефоном з ОСОБА_3 за її життя, а також телефонувала у день її смерті на міський телефон баби і була повідомлена про її смерть. Вона зверталась до суду першої інстанції з таким клопотанням, однак у його задоволенні було відмовлено.
Вказане клопотання ОСОБА_1 колегія суддів залишає без задоволення, оскільки інформація, яку вона просить витребувати, стосується обставин, що виникли за життя спадкодавця, отже не входять до предмету доказування у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Сам по собі факт телефонного дзвінку ОСОБА_5 на номер баби у день її смерті не підтверджує обізнаність позивачки про факт її смерті за відсутності даних про зміст розмови.
04 листопада 2025 року від приватного нотаріуса ХМНО Ліпінської І.Е. надійшли письмові пояснення, в яких вона вказала, що 29 вересня 2021 року до неї звернулась ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після померлої матері - ОСОБА_3 , на підставі якої було заведено спадкову справу №19/2021. Надалі згідно з даними спадкового реєстру було встановлено, що спадкоємиця залишила заповіт від 02 липня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_22 за реєстровим № 1719. Так як приватний нотаріус ОСОБА_22 не здійснює нотаріальну діяльність та не передала свій архів до нотаріального архіву для збереження, то можливості ознайомитись з текстом заповіту не було. 02 грудня 2021 року до неї знов з`явилася ОСОБА_1 та повідомила про те, що вона розмовляла зі спадкоємицею за заповітом, своєю племінницею, ОСОБА_2 , яка не претендує на спадкове майно та хоче відмовитись від нього. Вона надала ОСОБА_1 шаблон (текст) заяви про те, що ОСОБА_8 спадщину не прийняла та на неї не претендує, в суд звертатися не буде, без зазначення ідентифікаційних даних. 14 грудня 2021 року за проханням ОСОБА_1 вона ще раз надіслала текст заяви вже з ідентифікаційними даними ОСОБА_9 , яку вона повинна була посвідчити у нотаріуса, проставити апостиль та переслати разом з оригіналом заповіту. У грудні 2021 року та січні 2022 року між спадкоємцями за законом та заповітом йшов взаємний процес обміну даними, які вони потім надавали нотаріусу. Оригінал заповіту було надано 22 листопада 2023 року представником ОСОБА_9 - ОСОБА_10 разом з заявою про прийняття спадщини. Отже, обставини, які були викладені ОСОБА_1 , щодо наміру спадкоємиці за заповітом відмовитись від спадщини, повністю відповідають дійсності. Просила розглядати справу без її участі.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
Згідно даних «Особистого кабінету» офіційного сайту АТ «Укрпошта» відправлення вручено ОСОБА_2 21 липня 2025 року (а.с.129-130 том 2).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 23 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 120-121 том 2). 
Представник відповідачки адвокат Прокоп`єв К.Є. отримав 17 липня 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 113 том 2).
Судова повістка на ім`я ПН ХМНО Ліпінської І.Е. повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 23 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 116-117 том 2). 
Харківська міська рада отримала 17 липня 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 114 том 2).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 була бабою ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 02 листопада 1995 року № 171/71 ОСОБА_3 була призначена піклувальником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки якої померли (а.с. 147, 198 том 1).
Квартира АДРЕСА_1 належала у рівних частках ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1998 року № НОМЕР_2 (а.с. 106, 109 том 1).
20 липня 2001 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_22 посвідчено заповіт за № 1719, яким ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_12 , 1980 року народження (а.с. 19 том 1).
Того ж дня приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_22 було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 на належну йому на праві приватної власності частину вказаної квартири. На підставі зазначеного заповіту після смерті ОСОБА_11 . ОСОБА_5 набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2009 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2826, яке зареєструвала належним чином (а.с. 20-24 том 1).
ОСОБА_4 постійно проживає у США та має громадянство США (а.с. 13 том 1).
З 11 по 18 березня 2021 року ОСОБА_4 перебувала в Україні, що підтверджується даними Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби від 28 лютого 2024 року щодо перетину нею кордону у 2021 році (а.с. 245-246 том 1). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 27 том 1).
29 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ліпінській І.Е. заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 101 том 1), на підставі якої нотаріусом заведена спадкова справа № 19/2021 (а.с. 80-113 том 1).
Того ж дня нотаріус отримала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про наявність чинного заповіту, складеного ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_22 02 липня 2001 року (а.с.111 том 1).
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, приватний нотаріус ХМНО Ліпінська І.Е. 04 жовтня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_22 із запитом про наявність вказаного в довідці заповіту і надання його копії (а.с. 92 том 1).
У подальшому 02 грудня 2021 року приватний нотаріус ХМНО Харківської області Ліпінська І.Е. також звернулась до нотаріального архіву з запитом про наявність заповіту і надання його копії (а.с. 99 том 1), проте згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву документи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_22 не передавалися (а.с.100 том 1).
22 листопада 2023 року приватним нотаріусом ХМНО Ліпінською І.Е. отримана від представника ОСОБА_2 її заяву про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 за заповітом. Заяву підписано 11 жовтня 2023 року ОСОБА_2 в окрузі Лейк, штат Іллінойс, США де встановлено її особу за паспортом США та перевірені відповідні документи про зміну її прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с. 81-90 том 1).
Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 листопада 2023 року за № 45/01-16 приватним нотаріусом ХМНО Ліпінською І.Е. відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у прийнятті спадщини після померлої бабусі ОСОБА_3 , оскільки спадкоємець ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не проживала постійно з померлою за однією адресою та не подавала заяв про прийняття спадщини у передбачений законом строк (а.с. 25-26 том 1).
На підтвердження своїх заперечень ОСОБА_1 надала скріншоти листування електронною поштою з копіями письмових заяв від 24 січня 2022 року, адресованих нотаріальній конторі від імені ОСОБА_2 про те, що вона спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла та на неї не претендує, а також копію заповіту ОСОБА_3 (а.с. 148-160, 199-210 том 1), однак безпосередніх авторів такого листування встановити неможливо.
Судом першої інстанції допитана як свідок відповідач ОСОБА_1 , яка повідомила, що ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) доводиться їй племінницею, яка з 4 до 25 років проживала з її батьками. Батьки позивачки загинули - спочатку помер її батько, брат відповідачки, а потім померла і матір. У 2001 році її матір ОСОБА_3 та вітчим вирішили залишити все майно за заповітом ОСОБА_2 , про що було відомо всім у їх сім`ї. У 2006 році ОСОБА_2 виїхала в Америку. У 2009 році помер вітчим, позивачка приїхала до м. Харкова і вступила у спадщину на 1/2 частку квартири. У позивачки з ОСОБА_3 були дуже добрі стосунки, вона запрошувала її до Америки, допомагала матеріально. За місяць до її смерті в березні 2021 року позивачка приїхала до м. Харкова, щоб попрощатись з бабою. Сторони обговорювали питання спадщини, і вирішили, що квартира їм буде належати навпіл. У квітні 2021 року померла ОСОБА_3 , про що по телефону повідомили позивачці. У вересні 2021 року відповідачка почала оформляти спадщину, і було необхідно отримати для нотаріуса відмову ОСОБА_2 від спадщини. Нотаріус надіслала в електронному вигляді шаблон звернення. Оригінал заповіту був у єдиному екземплярі у позивачки. У серпні 2022 року під час війни відповідачка приїздила до США, де її прийняла племінниця ОСОБА_2 , проте у 2023 році повернулась до України, і була здивована поведінкою позивачки і цим позовом.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомила, що відповідачка доводиться їй подругою з 1980 року, а також їй відомо, що позивачка є племінницею ОСОБА_1 . Позивачка змалечку проживала з матір`ю відповідачки ОСОБА_3 і була як їй дочка. Перед смертю бабусі ОСОБА_2 приїжджала зі США попрощатись з нею, але жила в цей час у відповідачки. Свідок знала від подруги, що вони домовились поділити квартиру між собою. Після смерті ОСОБА_3 сторони спілкувались по телефону.
Свідок ОСОБА_21 повідомив, що він доводиться колишнім чоловіком відповідачці, з якою вони розірвали шлюб приблизно 8 років тому. Він знайомий з племінницею - позивачкою ОСОБА_4 , яка з дитинства проживала з батьком та матір`ю його дружини, а надалі виїхала до США. Тесть помер в 2009 році, була оформлена спадщина за заповітом після його смерті. Теща померла в 2021 році. Свідок спілкувався з відповідачкою в день смерті її матері, знає, що в цей день дзвонили позивачці. Свідкові відомо, що за заповітом батьки його колишньої дружини залишили квартиру для онуки ОСОБА_4 , оскільки вона їм була як дочка.
Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).
За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).
Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.
Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19)).
Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням юридичної визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі їхньої відсутності - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначала, що її баба ОСОБА_3 склала на її користь заповіт, однак вона не була обізнана ані про наявність заповіту, ані про смерть баби, у зв`язку з чим просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена позивачкою причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною.
Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, дітьми спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідачка ОСОБА_1 та її брат і батько позивачки ОСОБА_2 , який помер ще за життя ОСОБА_3 , що була піклувальником онуки ОСОБА_2 .
Отже, позивачка є онукою спадкодавця та мала право успадкувати за законом ту частку спадщини, яка належала б за законом її батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини (право представлення).
В основі спадкування за законом є принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб із урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. За змістом статей 1258, 1259 й інших положень книги 6 ЦК України необхідно розмежовувати поняття «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом у межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження юридичного зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черг спадкування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).
Спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, за яким спадкоємці, зокрема, п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування. Суб`єктами спадкування за правом представлення є певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям нижчої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) (див. постанову Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18)).
Після смерті спадкодавця позивачка є її спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення. Інакше кажучи, вона як онука мала право на спадкування за законом у першу чергу після смерті баби замість померлого батька - сина баби та брата відповідачки. Позивачка достеменно знала, що її батько помер раніше за бабу, тому після смерті останньої повинна була розуміти, що має право спадкування за законом за правом представлення у першу чергу нарівні з відповідачкою (дочкою спадкодавця).
Незалежно від наявності заповіту позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, і відсутність даних про існування заповіту ніяк не впливала на її волевиявлення щодо подачі заяви про прийняття спадщини за законом. 
Коли особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування (зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (не засвідчує згоду на вступ у всі правовідносини спадкодавця), виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не можна розглядати як підставу для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
З огляду на викладене, необізнаність позивачки про наявність заповіту на її ім`я не є об`єктивною обставиною, яка унеможливила чи істотно ускладнила своєчасне звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк.
У випадку, якщо б позивачка не була спадкоємцем першої черги, вона дійсно не мала би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізналась про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.
При цьому, колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформульований у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), за змістом якого необізнаність позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом, про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 159/2273/22 розглядав питання про те, чи є незнання позивачем про складення на його користь заповіту поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця за умови, що позивач належить до кола спадкоємців першої черги за законом (за правом представлення), та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з вищезазначених підстав.
Аналогічного ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 378/560/23 за позовом онука спадкодавця про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
Постійне проживання за кордоном та незнання про смерть спадкодавця згідно усталеної практики Верховного Суду не є поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. До того ж, позивачка не вказала конкретної дати, коли вона дізналась про смерть своєї баби, та не спростувала показань відповідачки та свідка ОСОБА_21 про те, що про смерть ОСОБА_3 вона була повідомлена у той же день засобами телефонного зв`язку.
Посилання суду на необхідність врахування принципу свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права з урахуванням обставин даної справи є безпідставним, так як заповіт на ім`я позивачки не ставиться під сумнів, а спір стосується саме визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Встановивши, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом за правом представлення після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , а відтак незалежно від наявності заповіту на її ім`я, вона, у випадку, якщо бажала би прийняти спадщину, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у цій справі підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1816,80 грн (а.с. 88 том 2), який у зв`язку з задоволенням скарги підлягає стягненню на її користь з позивачки.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ліпінська Ілона Едуардівна, Харківська міська рада, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина