Справа № 183/5147/25
№ 2/183/3850/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :
26 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Брайт-К» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 13 травня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1/2507818, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 99 980,00 грн. строком на 72 місяці, тобто з 13.05.2021 року по 12.05.2027 року. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити Банку проценти за користування кредитом, а також відповідно до графіку платежів. 
Банком свої заповзання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в зазначеному вище розмірі. 
05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року.
У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, станом на дату відступлення права вимоги (14.02.2022 року) заборгованість за вказаним договором склала 116 578,67 грн. 
У період з 15.02.2022 року по 01.07.2024 року боржником добровільно платежі не сплачувались, а тому виникла заборгованість у сумі 216 799,46 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 96 447,56 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 40 467,88 грн.; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 79 884,02 грн
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року по справі № 183/8008/24 частково задоволено вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року, яка утворилася станом на 01 липня 2024 року в розмірі 75 930,08 грн., яка складається з наступного: прострочене тіло кредиту - 35 462,20 грн., прострочені відсотки – 40 467,88 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 911,16 грн.
За період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року позивачем було нараховано проценти за кредитним договором в сумі 11 774,60 грн.
За період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались, рішення суду не виконувалося, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 72 759,96 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 60 985,36 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року – 11 774,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Ухвалою суду від 29 травня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Представник третьої особи Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов наступного висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 13 травня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк»  та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/2507818, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 99 980,00 грн. строком на 72 місяці, тобто з 13.05.2021 року по 12.05.2027 року. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити Банку проценти за користування кредитом, а також відповідно до графіку платежів. 
Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, сторони погодили, що кредит надається Позичальнику на споживчі потреби.
Пунктом 1.4. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує проценту винагороду (надалі проценти) щомісячно, в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Кредитним договором, а також Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Кредитного договору.
Згідно з п.1.5. Кредитного договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовах страхування життя Позичальника (надалі Правила), які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua (https://credit-agricole.ua/privatnymkliyentam/informaciya-dlya-kliyentiv-1481261814).
Відповідно до п.2.2. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в День повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в День повернення кредиту.
У п.4.5. Кредитного договору сторони погодили, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови Договору йому зрозумілі; з Правилами, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку ознайомлений і згодний; йому до укладення Договору Банком надано інформацію, яка визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується дослідженими судом меморіальним ордером №36672997-1 від 13.05.2021 та випискою за рахунком, з якої вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість (а.с.11,17-23).
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Аналогійний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Встановлено, що 05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року.
Як зазначалося вище, ТОВ «ФК «Брайт-К» у позові посилається на те, що у період з 15.02.2022 року по 01.07.2024 року боржником добровільно платежі не сплачувались, а тому виникла заборгованість у сумі 216 799,46 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 96 447,56 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 40 467,88 грн.; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 79 884,02 грн.
Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року по справі № 183/8008/24 частково задоволено вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року, яка утворилася станом на 01 липня 2024 року в розмірі 75 930,08 грн., яка складається з наступного: прострочене тіло кредиту - 35 462,20 грн., прострочені відсотки – 40 467,88 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 911,16 грн.
За період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року позивачем було нараховано проценти за кредитним договором в сумі 11 774,60 грн.
Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року становить 72 759,96 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 60 985,36 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року – 11 774,60 грн.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами. 
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Встановлено, що Договір між сторонами було укладено в письмовій формі.
Як встановлено вище, 05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Разом з тим, суд наголошує, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Матеріали справи містять докази надання відповідачу кредитних коштів за вказаними у договорі реквізитами, зокрема меморіального ордеру, виписки з особового рахунку.
Встановлено, що 01 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Брайт-К» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № №1/2507818 від 13 травня 2021 року, яка утворилася станом на 01 липня 2024 року в розмірі 116 578,67 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 96 447,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 40 467,88 грн.; заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 79 884,02 грн. (справа № 183/8008/24).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року по справі № 183/8008/24 частково задоволено вимоги ТОВ «ФК «Брайт-К». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором №1/2507818 від 13 травня 2021 року, яка утворилася станом на 01 липня 2024 року в розмірі 75 930,08 грн., яка складається з наступного: прострочене тіло кредиту - 35 462,20 грн., прострочені відсотки – 40 467,88 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 911,16 грн. позивачем було нараховано проценти за кредитним договором в сумі 11 774,60 грн. Рішення суду набрало законної сили 14 березня 2025 року.
Судом під час розгляду справи № 1/3/8008/24 було встановлено, що 01 липня 2024 року ТОВ «ФК «Брайт-К» направило засобом поштового зв`язку на ім`я ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання зобов`язань за кредитним договором (номер поштового відправлення , вказаний у списку згрупованих відправлень – 0600936949620), у якій вимагав протягом 31 календарного дня з направлення вимоги достроково повернути кредит у повній непоганеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії у розмірі 216 799,46 грн.
Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року становить 72 759,96 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 60 985,36 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року – 11 774,60 грн.
Судом встановлено, що сторони кредитного договору узгодили умови повернення боржником суми кредиту, відсотків та комісії не пізніше 12 травня 2027 року.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили нарахування відсотків у розмірі 15,0% річних за користування кредитом (п.4.1 договору).
Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.
Враховуючи норми ст.1048 ЦК України, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого з висновку прийшов Верховний Суд у свої постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Отже, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів тощо, ТОВ «ФК «Брайт-К» змінило строк виконання основного зобов`язання з 12 травня 2027 року на 01 липня 2024 року, направивши ОСОБА_1 досудову вимогу, а в подальшому, звернувшись до суду з позовом, який було частково задоволено. 
Враховуючи наведене, відсотки за користування кредитом не повинні нараховуватися з 02 липня 2024 року.
Враховуючи, встановлені вище судом обставини та досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, оскільки дане питання було вирішено під час ухвалення рішення у справі № 183/8008/24, яке набрало законної сили 14 березня 2025 року, а також відсотків за період з 01.07.2024 року по 24.04.2025 року, нарахованих після зміни строку кредитування. 
При цьому, суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права захистити свої права та інтереси в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. покласти на позивача.
На підставі викладено та керуючись 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, - 

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, – відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К».

Учасники справи:
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К», код ЄДРПОУ 41874691, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Гніздовського Якова, буд. 1, буд. 30;
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», код ЄДРПОУ 143361575, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Євгена Чикаленка, буд. 42/4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне рішення суду складено 07 січня 2026 року.

Суддя Д.І. Городецький