Справа № 466/6904/25
Провадження № 2/466/460/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.
при секретарі Свиті А.І.
за участю представника позивача Усачука А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом адвоката Богданова Олександра Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,
у с т а н о в и в:
21 липня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Богданова Олександра Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, висловлено вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 .
Вказана вимога мотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_4 разом із його синами (братами ОСОБА_1 ) – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . З огляду на вищевикладене, а також враховуючи презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшло його право власності на 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_1 . Водночас, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 разом із ним проживала лише ОСОБА_1 , а її брати - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із батьком не проживали та після його смерті не подавали заяви про прийняття спадщини, позивач вважала, що саме вона, в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, автоматично прийняла спадщину до складу якої увійшла 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . Як наслідок, 03.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , однак отримала відмову через пропуск встановленого законом шестимісячного терміну на прийняття спадщиною. У зв`язку із вищенаведеним представник позивача змушений був звернутися до суду з даним позовом.
03 жовтня 2025 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову. В обґрунтування цієї заяви відповідачем ОСОБА_2 зазначено, що: він не звертався із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269, 1270 ЦК України до нотаріуса протягом 6 місяців з дня смерті його батька - ОСОБА_4 ; на момент смерті батька з ним фактично проживала та доглядала його сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ; між позивачем та відповідачами існувала усна домовленість що у разі смерті їхнього батька ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не заперечуватиме проти спадкування ОСОБА_1 частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона здійснювала догляд та проживала разом з ним до моменту смерті. Розгляд справи просив здійснювати без його участі.
07 жовтня 2025 на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову, мотивована тим, що на момент смерті з батьком проживала його сестра ОСОБА_1 , а він з батьком не проживав та після його смерті не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки ним, його братом ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_1 було погоджено, що спадщину має прийняти ОСОБА_1 . Розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.
Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про місце, час та дату судового засідання. Як зазначено вище, у заявах про визнання позову відповідачі просили здійснювати судовий розгляд без їх участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.02.1985 року та актовим записом про народження з порталу «Дія», а відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є синами ОСОБА_4 , що визнається сторонами у поданих ними до суду заявах (позовній заяві, заяві про зміну предмета позову, заявах про визнання позову).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 17.01.2024 року.
На момент смерті ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право власності на квартиру від 09 березня 2017 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому за життя право власності на 1/3 частку квартира АДРЕСА_1 . 
У лютому 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 .
Згідно з наявним у матеріалах справи листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало Катерини Василівни вих. №2/02-31 від 03.02.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного терміну на прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України
Водночас, згідно довідки ОСББ «Вісок» вих. №10/07-25 від 10.05.2025 року, з січня 2022 року по лютий 2024 року ОСОБА_1 проживала у житловому приміщенні (квартирі) АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_4 та здійснювала догляд за ним. 
Підтвердили вказаний факт і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, свідок ОСОБА_6 повідомив, що він добре знайомий з ОСОБА_1 більше 15 років та йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є братами позивачки. З ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживала та доглядала за ним до його смерті ОСОБА_1 , а її брати разом із батьком не проживали, зокрема, наскільки йому відомо, ОСОБА_3 у 2017 році виїхав за кордон та проживає у Польщі, а ОСОБА_2 проживає за іншою адресою з чоловіком його матері.
Свідок ОСОБА_7 зазначив, що він проживає у смт. Брюховичі приблизно 10 років, а ОСОБА_1 знає близько 7 років. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він особисто не знайомий, але знає, що вони є братами ОСОБА_1 . Наскільки йому відомо, ОСОБА_3 вже давно виїхав за кордон а ОСОБА_2 проживає за іншою адресою разом із матір`ю та її новим чоловіком. Разом із ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 на момент його смерті проживала ОСОБА_1 , яка уже тривалий час, з січня 2022 року здійснювала за ним догляд, оскільки він перебував у лежачому стані.
Поряд з цим, як вбачається із наявного у матеріалах справи листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало Катерини Василівни №12/01-16 від 17.11.2025 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4 до неї не звертались, спадкова справа за померлим ОСОБА_4 нею не заводилась.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Ч. 1 ст. 1217 ЦК України визначено, що Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Ч. 1-2 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 
Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (постанови ВС від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18; від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19; від 14 серпня 2024 року у справі №522/3974/20).
Зважаючи на вищевикладені обставини справи та законодавчі положення, а також враховуючи те, що:
- після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому за життя право власності на 1/3 частку квартира АДРЕСА_1 ;
- на момент смерті ОСОБА_4 разом із ним постійно проживала його донька ОСОБА_1 , яка у відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та яка, згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину; 
- інші спадкоємці – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент смерті разом із батьком ОСОБА_4 не проживали, заяви про прийняття спадщини не подали, а, відтак вони, в силу припису ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважаються такими, що не прийняли спадщини і їх частки переходять до ОСОБА_1 ;
- внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач позбавлена можливості оформити свої права на 1/3 частку квартира АДРЕСА_1 , -
суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 .
Таким чином суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Позивачем, в рамках розгляду цієї справи, було оплачено судовий збір у розмірі 5902,08 грн. Водночас, оскільки Відповідачі визнали позов, з них, в силу положень ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з них разом слід стягнути на користь позивача 50% судового збору сплаченого при поданні позову, тобто по 1475,52 грн. з кожного. Інші 50% судового збору, тобто 2951,04 грн., позивачу слід повернути з державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 4,10,81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд, -
ухвалив:
позовні вимоги адвоката Богданова Олександра Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений позивачем при поданні даного позову судовий збір у розмірі – 1475 (одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) грн., 52 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений позивачем при поданні даного позову судовий збір у розмірі – 1475 (одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) грн., 52 коп.
Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) з державного бюджету 50% сплаченого нею при поданні даного позову судового збору у розмірі – 2951 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн., 04 коп.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня його оголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2026 року.
  Суддя	  	 Р.  Б.  Єзерський