Справа № 352/2794/25 
Провадження № 22-ц/4808/253/26 
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Луганської В.М.,
суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , 
Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року, постановлену в складі судді Кузьменка С.В.,
за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту утримання неповнолітнього,

в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту утримання ОСОБА_2 неповнолітнього сина заявниці. 
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проживає більше восьми років без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . За час проживання однією сім`єю у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у заявниці є син, народжений до знайомства з ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявниця наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому кошти, які надає чоловік ОСОБА_2 є єдиним джерелом доходу для сім`ї. З часу створення родини чоловік не лише добровільно взяв на себе обов`язок забезпечення потреб дітей, але й став для сина батьком. 
Заявниця зазначила, що встановлення цього юридичного факту потрібно надання можливості реалізації прав членів сім`ї щодо оформлення пільги багатодітній сім`ї, податкові знижки, доступ до державних соціальних програм, представництво інтересів дитини в установах освіти, оформлення спадкових прав у разі потреби та визнання прав чоловіка у випадку втрати матір`ю дієздатності чи смерті. 

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а сааме факту утримання ОСОБА_2 її неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, направити дану справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що встановлення факту перебування на утриманні чоловіка її неповнолітнього сина є необхідним, оскільки чинне законодавство України не передбачає жодного іншого офіційного способу документального засвідчення факту утримання дітей особою, яка не є їхнім біологічним батьком. Подана заява до суду не стосується факту одноосібного виховання дитини, а стосується встановлення факту перебування дітей на утриманні.
Встановлення факту утримання ОСОБА_2 неповнолітнього ОСОБА_5 не може вплинути на права особи, зазначеної батьком у свідоцтві про народження – ОСОБА_6 , оскільки дані про батька у свідоцтів про народження дитини записані зі слів матері на підставі ч.1ст.135 СК України. 
Судом не проведено оцінку доказів, наданих заявником, не встановлено зв`язку між заявленим фактом і порушеними правами дітей, не враховано мету звернення, чим порушено принципи повноти та об`єктивності розгляду, передбачені ст.13 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом у визначеному законом порядку. 
У судове засідання представник Служби у справах дітей не з`явився не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. 
Відповідно до ч. 2 і неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають розгляду за правилами позовного провадження, оскільки у справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі батька неповнолітнього ОСОБА_5 в його матеріальному забезпеченні (утриманні), що може вплинути на права ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов поспішно, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
За частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам виснує, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту утримання її неповнолітнього сина ОСОБА_2 чоловіком, з яким вона проживає у цивільному шлюбі.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд виходив із того, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, зокрема спір щодо участі батька неповнолітнього сина в його утриманні.
Однак, судом залишено поза увагою, що поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Звертаючись до суду заявою, ОСОБА_1 зазначила про відсутність спору.
Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані відповідно до ч. ст.135 Сімейного Кодексу України.
За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт знаходження на утриманні, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях та встановлює обставини.
Суд першої інстанції поспішно не відкриваючи провадження у справі дійшов висновку, що з позовної заяви вбачається спір про право. Доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, судом не враховано, що суд має встановити, між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право. 
В оскаржуваній ухвалі, суд зазначив, що заявниця просить встановити юридичний факт не стосовно неї, а стосовно заінтересованої особи. Разом з тим, суд залишив поза увагою, що ця обставина не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, то Івано-Франківський апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 06 лютого 2026 року.

Судді:  В.М. Луганська
В.А. Девляшевський 
Є.Є. Мальцева