КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2026 року  м. Київ № 320/22754/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування картки відмови
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» з позовом до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування картки відмови, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 16.02.2023 №UA101070/2023/000001/1;
- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2023/000074.
Позовні вимог обґрунтовано протиправністю коригування контролюючим органом митної вартості імпортованого позивачем товару, незважаючи на надання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, та порушенням контролюючим органом приписів законодавства, що регламентує митну справу в Україні, у зв`язку із безпідставним застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваних рішень без наявності для того встановлених митним законодавством підстав.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Журавлю В.О.
Київським окружним адміністративним судом (суддя Журавель В.О.) відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
У зв`язку зі звільненням судді Київського окружного адміністративного суду Журавля В.О. з посади, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого митний орган проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на відсутність правових підстав, вказавши, що під час здійснення митного контролю встановлено, що подані позивачем для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за спірні товари позивача.
У відповіді на відзив позивачем вказано, що оскаржуване рішення не містить ані інформації, наявної в митному органі щодо числових складових митної вартості, ані обґрунтування числового значення митної вартості товарів, обрахованого при винесенні рішення, що відповідно також вказує на його неналежне обґрунтування та безпідставність.
У поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, зокрема, на те, що до відповіді на відзив долучені копії документів з неофіційним перекладом на українську мову, які не були надані до митного оформлення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
14.07.2022 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» укладено контракт №1. 
Предметом зазначеного контракту обумовлено постачання в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» скла (п. 1.1) на умовах 100 % передоплати (п. 2.3), умовами поставки визначено FCA Вієвіс (Литва). 
Відповідно до умов контракту, компанія UAB «НЕМІ LOGISTICS» поставляє товар протягом 90 днів з дня отримання передоплати (п.3.2) та після відвантаження товару має надати на електронну пошту компанії ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» копії CMR, інвойсу та експортної митної декларації. 
14.07.2022 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» підписано доповнення №1 до контракту, відповідно до якого узгоджено поставку скла виробництва Польща «Float ExtraClear 4.00 mm 3210х2250» за ціною 5,10 Євро/м2 та «Low-e glass ClimaGuard 4 mm, 3210х2250» за ціною 6,00 Євро/м2. 
11.11.2022 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» підписано доповнення №2 до контракту, відповідно до якого узгоджено поставку скла виробництва Польща «Float glass 4.00 mm 3210х2250» за ціною 4,70 Євро/м2 та «Low-e glass ClimaGuard 4 mm, 3210х2250» за ціною 5,60 Євро/м2. 
25.01.2023 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» підписано доповнення №3 до контракту, відповідно до якого узгоджено поставку скла виробництва Польща «Float Extra Clear 4.00 mm 3210х2250» за ціною 4,25 Євро/м2 .
25.01.2023 UAB «НЕМІ LOGISTICS» для ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» виставлено фактуру № НЕМІ23 № 063 на скло «Float glass 4.00 mm 3210х2250» в кількості
2 224,53 м2, вартістю 9 454,25 Євро.
08.02.2023 ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» на користь UAB «НЕМІ LOGISTICS» внесено передоплату за поставку двох партій товару за фактурами № 063 та № 064.
16.02.2023 товари скло «Float glass 4.00 mm 3210х2250», в кількості 2 224,53 м2, вартістю 9 454,25 Євро, на підставі супровідних документів, в тому числі рахунку-фактури № НЕМІ23 № 063 від 25.01.2023, CMR № 063 від 13.02.2023 та експортної декларації MRN 23LТLС0100ЕК068230, заявлено до митного оформлення в Житомирську митницю за ЕМД ІМ/40/ДЕ (далі за текстом МД) № 23UA101070001114U2.
Разом із МД № 23UA101070001114U2 в тому числі для підтвердження заявленої митної вартості та транспортних витрат надано:
1. фактура від 25.01.2023 № НЕМІ23 № 063;
2. CMR від 13.02.2023 №063;
3. експортна декларація № 23LТLС0100ЕК068230;
4. сертифікати якості FRZ0400Z та BG002036;
5. контракт від 14.07.2022 №1, доповнення до нього від 14.07.2022 №1, від 11.11.2022 №2 та від 25.01.2023 №3;
6. квитанції SWIFT від 09.02.2023 на суму 18 908,50 Євро;
7. довідку про транспортні витрати від 14.02.2023 №1402/1 та калькуляцію транспортних витрат від 27.01.2023 №1, оскільки здійснювалось автотранспортом ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ»;
8. лист UAB HEMI LOGISTICS щодо підтвердження вартості;
9. декларація митної вартості.
16.02.2023 щодо товару, заявленого за МД № 23UA101070001114U2, Житомирською митницею винесено рішення про коригування митної вартості № UA101070/2023/000001/1 та картку відмови № UA101070/2023/000074.
Не погоджуючись з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно пункту 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході; торгівлі за умов повної конкуренції.
Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який; можна визначити.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України (далі ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно з пунктом 34-1 частини 1 статті 4 МК України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина 4 статті 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (частини 8-9 статті 52 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
- розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1-3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.
Відповідно до частини 12 статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 7 статті 55 МК України визначено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Згідно з частиною 8 вказаної статті МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Відповідно до частини 9 статті 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини п`ята - восьома статті 58 МК України).
Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).
Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару викладена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 по справі № 826/27058/15.
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України, а саме статтею 53, заборонено.
Водночас, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17.
Разом з тим, в силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Статтею 55 Митного кодексу встановлено порядок коригування митної вартості товарів.
Відповідно до частини 2 цієї статті, письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні цього рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні, митний орган зробив висновок про те, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зокрема, вказано на ту обставину, що поставка товару здійснюється відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 14.07.2022 №1, разом з тим до митного оформлення надано доповнення №3 від 25.01.2023 до контракту від 11.08.2023 №2 яке не стосується даного митного оформлення.
З матеріалів справи судом встановлено, що 14.07.2022 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» укладено контракт №1 на поставку скла листового в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ», а вже 11.08.2022 між тими ж сторонами укладено аналогічний контракт №2 на поставку скла листового в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ», але з зазначенням інших банківських реквізитів.
Враховуючи те, що поставки товарів могли відбуватись, як на підставі контракту № 1 так і контракту № 2, в залежності від наявності коштів на рахунках, до зазначених контрактів підписано ідентичні додатки та додаткові угоди. Зокрема, 25.01.2023 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» підписано доповнення №3 як до контракту №1 від 14.07.2022 так і до контракту №2 від 11.08.2022, відповідно до яких узгоджено поставку «Float Extra Clear 4.00 mm 3210х2250» за ціною 4,25 Євро/м2.
Керівником ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДІНГ» під час митного оформлення товарів 16.02.2023 за МД № 23UA101070001114U2 та МД № 23UA101070001115U1 помилково була додана копія доповнення № 3 до контракту № 2 від 11.08.2022.
Суд враховує доводи позивача про те, що 18.02.2023 та 19.02.2023 оформлено ще чотири партії скала за МД № 23UA101070001189U0, № 23UA101070001190U2, № 23UA101070001191U1 та № 23UA101070001195U8, де до документів митного оформлення додано саме доповнення № 3 до контракту № 1 від 14.07.2022, однак, незважаючи на подання належного доповнення, Житомирською митницею заявлена митна вартість товарів не визнана, та як і у випадках митного оформлення товарів за МД № 23UA101070001114U2 та МД № 23UA101070001115U1, винесені Рішення про коригування митної вартості.
Враховуючи наведене, суд робить висновок про те, що допущення керівником ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДІНГ» технічної помилки щодо подання доповнення № 3 до контракту № 2 замість доповнення № 3 до контракту № 1 не є підставою для невизнання відповідачем заявленої митної вартості, а також не може свідчити про заниження митної вартості, оскільки предметом контрактів є поставки скла, в тому числі Float Extra Clear 4.00 mm 3210х2250.
Наступною обставиною, що на якій базується оскаржуване рішення є висновок митного органу про те, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.
Щодо підтвердження витрат на транспортування та навантаження, суд зазначає таке. 
Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження транспортних витрат декларантом до митного оформлення товарів за МД № 23UA101070001114U2, в тому числі для підтвердження заявленої митної вартості та транспортних витрат, надано:
декларації митної вартості;
довідка про транспортні витрати - лист ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» від 14.02.2023 №1402-1, відповідно до якого транспортні витрати ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» за маршрутом Vievis (Литва) до державного кордону України п/п Ягодин - Дорохуськ у власному автомобілі державний №AI5366OP/AI0747XF складає 11 047,71 грн.;
загальну калькуляцію транспортних витрат від 27.01.2023 №1 на 6 транспортних засобів, відповідно до якої за маршрутом Вієвіс (Vievis) Литва – (Ягодин) Україна (610 км) транспортні витрати становлять 11 047,71 грн. та включають: заробітну плату водія – 727,00 грн., податки на заробітну плату – 160,00 грн., амортизацію автомобіля - 666,00 грн. та витрати на дизпаливо – 9494,71 (100 км - 31 літр). Також, в калькуляції зазначено, що автомобілі є власністю компанії.
В оскаржуваному рішенні митного органу зазначено, зокрема, що декларантом для підтвердження транспортних витрат надано довідку-калькуляцію транспортних витрат, яка не містить відомостей про протяжність маршруту у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, як передбачено правилами заповнення графи 20 ДМВ відповідно до Розділу ІІІ «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою» наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», у зв`язку із чим митний орган позбавлено можливості перевірити достовірність задекларованих витрат на транспортування товару.
Однак, як встановлено судом, позивачем до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати від 14.02.2023 №1402/1 та загальну калькуляцію транспортних витрат від 27.01.2023, розраховану на 6 транспортних засобів, які належать підприємству та виконують рейси за маршрутом Вієвіс (Vievis) Литва – (Ягодин ) Україна.
Надана калькуляція від 27.01.2023 №1 містить відомості про маршрут перевезення Вієвіс (Vievis) Литва – (Ягодин ) Україна, його протяжність – 610 км, витрати на пальне – 9 494,71 грн. з розрахунку 31 літр на 100 км ( 51,21грн./л), витрати підприємства на амортизацію – 666,00 грн., зарплату водію та податки - 727,00 грн. та 160,00 грн. відповідно.
Суд бере до уваги той факт, що ТОВ «ІНТЕРСТЕЙ ТРЕЙДИНГ» не є транспортним підприємством та не надає комерційних послуг з перевезення вантажів, і тому, відповідно, окремих транспортних тарифів на перевезення вантажів на підприємстві не встановлено. Отже, калькуляція транспортних витрат, надана митному органу, складена за витратним принципом (собівартість перевезення), відповідно до якого собівартість перевезення фактично і є вартістю тарифу, оскільки не залежить від найменування й вартості вантажу.
У рішенні, що є предметом розгляду у даній адміністративній справі, серед іншого, також зазначено, що в довідці-калькуляції транспортних витрат від 27.01.2023 №1 вказано, що «навантаження входить до вартості перевезення», тоді як в самій довідці відсутня інформація щодо навантаження та вартості (суми) витрат на навантаження».
Суд зважає на доводи позивача про те, що саме водій під час завантаження товару контролює розміщення товару, кріплення, перевіряє цілісність пакування, тобто виконує певні дії з навантаження, віднесені до його обов`язків та, відповідно, оплата за їх виконання включається до його заробітної плати, саме тому про це зазначено в калькуляції, але не винесено в окремі витрати.
Витрати на завантаження, в розумінні ст. 58 МК України, не понесені покупцем, оскільки відповідно до контракту № 1 від 14.07.2022 між ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» та UAB «НЕМІ LOGISTICS» поставка товарів в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» здійснюється на умовах FCA Вієвіс (Литва) Інкотермс 2020, відповідно до яких, FCA (FREE CARRIER (... named place)/ФРАНКО-ПЕРЕВIЗНИК (... назва місця) продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Так, якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження, якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.
Статтею А.4 Розділу «FCA» Інкотермс 2020 визначено, що надання товару перевізнику або інший особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.
Поставка вважається здійсненою: а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.
Відповідно до статті А.6. Розділу «FCA» Інкотермс 2020, Продавець з урахуванням положень статті Б.6 несе всi витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки, у відповідності з статтею А.4.
Покупець, відповідно статті Б.6 несе всі витрати, пов`язані з товаром, з моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4 .
Отже, основними умовами поставки FCA Інкотермс 2020, визначено, що продавець несе всі витрати, в тому числі і щодо завантаження товару, за умови, що поставка відбувається зі складу продавця.
З матеріалів справи вбачається, що завантаження даної партії скла, поставленої в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДІНГ» відбувалось саме зі складів продавця, що обумовлено п. 7.5 Контракту №1 від 14.07.2022, і, відповідно, витрати на його навантаження понесено продавцем товарів та включено у їх вартість.
Щодо листа відправника, суд зазначає наступне.
В оскаржуваному рішенні зазначено: 
«Лист відправника без номера та дати не може бути використаний для підтвердження митної вартості так як містить посилання на додаток який до митного оформлення не надано».
З матеріалів справи судом встановлено, що до митного оформлення позивачем надано лист відправника та продавця товарів компанії UAB «НЕМІ LOGISTICS» (Литва), яким поінформовано про те, що вартість товару, відправленого в адресу ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДІНГ», а саме скло листове не армоване 3210х2250 мм, виробник «Trakya Glass Bulgaria EAD» (Болгарія) становить 4,25 Євро/м2, що відображено в Доповненні №3 від 25.01.2023 до контракту №1 від 14.07.2022, а також повідомлено що зниження вартості, пов`язано з значним падінням цін на ринках Європи та Азії.
Суд звернути увагу, що лист жодних додатків не містить, а те, що до митного оформлення декларантом помилково додано Додаток №3 до контракту №2, замість ідентичного Додатку №3 до контракту №1, вказує лише на технічну помилку та не свідчить про те, що лист продавця містить неправдиву інформацію щодо зниження ціни на ринку, а також те, що знижена ціна, узгоджена Додатком №3 до Контракту №1, на підставі якого товар поставлено та який подано до митного оформлення.
Щодо неподання запрошених документів, суд звертає увагу на таке.
У рішенні митного органу вказано: 
«Враховуючи наведене вище, керуючись ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не надано додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) виписку з бухгалтерської документації;
4) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 
Згідно із частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваного товару проводимо консультацію, в ході якої декларанту пропонуємо інформацію щодо вартості схожого товару.
Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г – в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. 
Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД від 16.01.2023 № 23UA204080000377U0 (№UA204080/2023/000377) – « 1. Скло листове EUROFLOAT 4мм CLEAR FLOAT GLASS, second guality glass HOR неармоване, термічнополіроване, виготовлене флоат методом, без відбивального чи невідбивального шару, без поглинального шару, не тоноване, не забарвлене, прозоре, безбарвне, не оброблене іншим способом, для виготовлення склопакетів та вікон, роз.3210х2250мм.» і складає 5,02 Євро/м? з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року».
Судом встановлено, що на запит відповідача (митного органу) позивач (декларант) листом від 16.02.2023 № 1602 повідомив: 
«Нами надані документи для підтвердження митної вартості по ВМД №23UA101070001114U2 від 16.02.2023р.: SWIFT оплата від 09.02.2023; Калькуляція по транспортним витратам власними автомобілями з додатком обігу по паливу (період з 21/01/2023р. по 27/01/2023р.включно) № 1 від 27/01/2023р.; Сертифікат якості BG002036 від 09/08/2021р.; Сертифікат якості FRZ0400Z від 01/07/2013р.; Додаток до Контракту №3 з цінами на поставку від 25/01/2023р., Лист відправника б/н від 13/02/2023р. 
Консультацію проведено. Інших документів надано не буде. »
Зі змісту частини 3 статті 58 Митного кодексу України випливає, що витребування документів можливе виключно у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При чому декларант зобов`язаний надати такі документи в разі їх наявності.
Відповідно до оскаржуваного рішення митного, так звані розбіжності, виявлені митним органом, пов`язані з відсутністю у калькуляції протяжності маршруту у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, а також з зазначенням про те, що витрати на завантаження входять до вартості перевезення.
Метою витребування документів є уточнення заявлених відомостей та усунення виявлених розбіжностей. Проте суд враховує доводи позивача про те, що жоден з витребуваних документів не має відношення до встановлення чи уточнення обставин перевезення (навантаження) товарів.
Перш за все, договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, не надавались та не міг бути наданий, оскільки такі договори не укладались та жодні треті особи не мають відношення до поставок, відповідно, жодних платежів, проведених третім особам на користь продавця, не здійснювалось. До виконання контракту від 14.07.2022 №1 посередники не залучались, відповідно і рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, чи інших послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) не могли бути надані на запит митного органу.
Разом з тим, як встановлено судом, ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» не замовляло експертних висновків про якісні та вартісні характеристики товарів.
Щодо виписки з бухгалтерської документації, суд звертає увагу, що законодавством не встановлено вичерпний перелік бухгалтерських документів та їх форму, які декларант може подавати для підтвердження заявленої митної вартості товарів, оскільки він залежить від умов конкретної зовнішньоекономічної операції та системи оподаткування, на якій перебуває відповідний платник податків, форми ведення бухгалтерського обліку.
При цьому враховуючи різноманітність складових митної вартості, які відповідно до положень митного законодавства повинні включатись при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, а також методів її визначення, бухгалтерською документацією можуть бути підтверджені наступні витрати: комісійні та брокерська винагорода; вартість упаковки; роялті; витрати на страхування; витрати на транспортування; витрати на навантаження, вивантаження, обробку товарів, пов`язану з їх транспортуванням; частина виручки від подальшого перепродажу товарів, що оцінюються тощо.
Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» до митного оформлення товарів надавало платіжну квитанцію SWIFT, якою підтверджено передоплату за товари, поставлені за фактурами №063 та №064, а також калькуляцію транспортних витрат, що, з огляду на вищезазначене, є бухгалтерською документацією, крім того, товари на час митного оформлення не були оприбутковані підприємством.
Що стосується каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару, вони до митного оформлення не надавались, оскільки продавець - UAB «НЕМІ LOGISTICS» не є виробником товарів, однак до митного оформлення надавалось доповнення № 3 до контракту, яким визначено ціну на товари, що будуть поставлятись.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно із частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З аналізу викладених норм можна підсумувати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Суд звертає увагу, що саме наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України у від 31.03.2015 у справі №21-127а15, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №826/16699/16, від 19.03.2021 у справі №820/5525/16, від 03.06.2021 у справі №826/11011/16, від 15.02.2022 у справі №809/315/17.
Крім того, відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в узагальненні практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, факт неподання декларантом додаткових документів, витребуваних митницею у зв`язку із заявленням товару за нижчою ціною, ніж рівень цін за подібні (аналогічні) товари, що є в ЄАІС, а також за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для відмови в оформленні товару за основним методом визначення митної вартості та для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Митна вартість товару визначена за основним методом – за ціною контракту та включенням до неї транспортних витрат.
Як вже було вказано, для підтвердження заявленої митної вартості ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДІНГ» подано:
1. фактура від 25.01.2023 № НЕМІ23 № 063;
2. CMR від 13.02.2023 №063;
3. експортна декларація № 23LТLС0100ЕК068230;
4. сертифікати якості FRZ0400Z та BG002036;
5. контракт від 14.07.2022 №1, доповнення до нього від 14.07.2022 №1, від 11.11.2022 №2 та від 25.01.2023 №3;
6. квитанції SWIFT від 09.02.2023 на суму 18 908,50 Євро;
7. довідку про транспортні витрати від 14.02.2023 №1402/1 та калькуляцію транспортних витрат від 27.01.2023 №1, оскільки здійснювалось автотранспортом ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ»;
8. лист UAB HEMI LOGISTICS щодо підтвердження вартості;
9. декларація митної вартості.
Окрім того, позивачем до митного оформлення надано експортну декларацію країни відправлення № 23LТLС0100ЕК068230, яка, в розумінні ч. 3 ст. 53 МК України, є документом, що подається на підтвердження митної вартості товарів.
Отже, визначена декларантом митна вартість підтверджується відомостями, зазначеним в фактурі від 25.01.2023 № НЕМІ23 № 063, експортній декларації № 23LТLС0100ЕК068230, платіжними документами - квитанцією SWIFT від 09.02.2023 на суму 18 908,50 Євро до фактур № 063 та № 064, заявою на купівлю валюти від 08.02.2023 № 104, платіжною інструкцією від 08.02.2023 № 9038614, а також випискою з рахунку ТОВ «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ».
Виходячи з наведеного, доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності що впливають на митну вартість, або ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору.
Згідно з відомостями у графі 33 оскаржуваного рішення, відповідач визначив митну вартість за резервним методом на рівні, використавши джерело інформації: митна декларація від 16.01.2023 № 23UA204080000377U0 (№UA204080/2023/000377).
Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, визначено, що в разі здійснення коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, провадження №К/9901/36092/18, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, провадження № К/9901/45484/18, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 21.02.2020 у справі №813/1229/16, адміністративне провадження №К/9901/10823/18, в якій зазначено, що митниця, приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, що свідчить про порушення відповідачем частини 2 статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
Відповідач в оскаржуваному рішенні не навів обґрунтування числового значення визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст. 55 МК України. Крім цього, не вказав у спірному рішенні пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. Також, не навів порівняння характеристик товарів, не вказав обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), тощо.
Отже, зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень частини 2 статті 55 МК України.
На підставі викладеного, суд вважає що зауваження відповідача, зазначені в спірному рішенні, є необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на неможливість підтвердження задекларованої позивачем митної вартості товару. У відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.
Ураховуючи вищевикладене суд висновує, що відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.
За визначенням частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні частини 1 статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом частини 2 вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим, частина 1 статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивач сплатив судовий збір в сумі 5368,80 грн., тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача.
Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 134 КАС України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
На підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру 3000,00 грн. позивачем подано до суду копії: договору про надання правової допомоги від 15.08.2022 № 15/08/22/ІТ; додаткової угоди від 15.08.2022 №1; додаткової угоди від 31.03.2023 №2; додаткової угоди від 10.04.2023 №3; акту наданих послуг від 12.02.2024; рахунку від 12.02.2024 № 12/02/2024; платіжної інструкції від 16.02.2024 №3028; платіжної інструкції від 28.03.2024 №3449; фільтрованої виписки по рахунку АБ Ірини Єфимченко з 01.01.2024 по 17.04.2024.
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно наданих документів, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. є пропорційним до предмету спору.
Крім того, суд зауважує, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Житомирської митниці витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування картки відмови задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 16.02.2023 №UA101070/2023/000001/1.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2023/000074.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4А, офіс 139, код ЄДРПОУ 41859998) судовий збір в сумі 5 368,80 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці (адреса: 10003, місто Житомир, вулиця Перемоги, будинок 25, код ЄДРПОУ 44005610).
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСТЕЙТ ТРЕЙДИНГ» (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4А, офіс 139, код ЄДРПОУ 41859998) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Житомирської митниці (адреса: 10003, місто Житомир, вулиця Перемоги, будинок 25, код ЄДРПОУ 44005610) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.