ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1149/25	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/96/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Хоміцька С.О. 
представника апелянта — Кметик В.Я.,
представника військової частини НОМЕР_1 —Кульчицького С.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/1149/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Созанською Л.І., дата складання повного тексту не зазначено) в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бучацька державна нотаріальна контора, Бучацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Золотопотіцька територіальна громада, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 (далі — заявниця, апелянтка), в інтересах якої діє адвокат Кметик В.Я., звернулася до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим.
Заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 рідний брат заявниці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді стрілець-номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 13 січня 2025 №1366 стало відомо, що 02 січня 2025 року під час здійснення противником штурмових дій позицій в районі населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області зникли безвісти військовослужбовці, серед яких солдат ОСОБА_3 . 12 березня 2025 року на підставі наказу №1804 командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування для уточнення причини і умов зниклих безвісти військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Актом службового розслідування № 7703 від 10 квітня 2025 року було встановлено, що 02 січня 2025 року в результаті штурмових дії противника на позицію «Точка 35» старший солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_7 вважаються зниклими безвісти. У проміжок часу від 13:30 год до 16:00 год під час облаштування відсічної позиції «Точка 35» військовослужбовці зазнали штурмових дій зі сторони противника, група прийняла бій. В результаті бойового зіткнення поранень, не сумісних з життям, зазнали солдат ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_9 та солдат ОСОБА_10 , старшого солдата ОСОБА_11 було важко поранено. Відтак, солдата ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти 02 січня 2025 року за особливих обставин, а саме під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, поблизу населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області.
Даний населений пункт входить до складу Покровської міської територіальної громади. Згідно із Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за №380/43786, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Відповідно до п. 1 «Території можливих бойових дій» Розділу 1 «Території, на яких ведуться (велися) бойові дії»: Покровська територіальна громада: дата виникнення можливості бойових дій - 24 лютого 2022 року, дата припинення можливості бойових дій - 22 серпня 2024 року.
Відтак, з урахуванням обставин даної справи, вважає, що відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою необхідно розпочати від дня настання події, яка спричинила загибель ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, що тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Оголошення ОСОБА_3 померлим є необхідним для вступу у спадщину та оформлення права власності на спадкове майно в порядку спадкування, а також отримання соціальних гарантій, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168.
Зокрема, до складу спадкового майна можуть увійти: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2007 року, серії ВЕО №928921, за реєстровим №1479, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І.; грошові кошти, що знаходяться на рахунку ОСОБА_3 , передбаченому для зарахування грошового забезпечення військовослужбовця.
У зв`язку з наведеним, заявниця просила суд оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та днем та місцем його смерті вважати: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті: с.Вовкове Покровського району Донецької області.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кметик В.Я., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції надано не належну оцінку матеріалам службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , зокрема, під час проведення службового розслідування встановлено 02 січня 2025 року в результаті штурмових дії противника на позицію « ІНФОРМАЦІЯ_5 » солдат ОСОБА_3 зник безвісти. Також розслідуванням встановлено, що 02 січня 2025 року у проміжок часу від 13.30 год до 16.00 год під час облаштування відсічної позиції «Точка 35» військовослужбовці зазнали штурмових дій зі сторони противника. Група прийняла бій. В результаті бойового зіткнення поранень не сумісних з життям зазнав солдат ОСОБА_13 , однак можливості під`їхати евакуаційним транспортом до позиції не було через регулярні мінометні обстріли і активне використання БПЛА.
Оскільки матеріалами службового розслідування зафіксовано, що солдат ОСОБА_3 отримав (зазнав) поранень не сумісних з життям, тому на думку апелянтки, підтверджено факт загибелі (втрату) військовослужбовця, однак останнього було визнано зниклим безвісти виключено через неможливість евакуації тіла загиблого захисника.
У зв`язку з наведеним просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити в повному обсязі.
09 грудня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення, мотивовані тим, що заявниця звернулась до суду із заявою про оголошення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із виконанням бойового завдання в районі населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області. Разом з тим, станом на час розгляду даної справи згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, Покровська міська територіальна громада з 23 серпня 2024 року є територією активних бойових дій. Таким чином немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянтки — ОСОБА_14 , апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Представник військової частини НОМЕР_1 — Кульчицький С.Ф., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, його батьки: батько – ОСОБА_15 , мати – ОСОБА_16 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 1975 року Золотопотіцькою сільською Радою Бучацького району Тернопільської області.
Як слідує із довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Золотопотіцькою селищною радою 21 січня 2021 року за №56, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2013 року.
Відповідно до інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 17273373678 від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 16 січня 1978 року Золотопотіцькою сільською Радою Бучацького району Тернопільської області, ОСОБА_17 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, в графі батько записаний ОСОБА_15 , в графі мати – ОСОБА_16 .
Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №259 від 27 листопада 2024 року, солдата ОСОБА_3 , вважати таким, що прибув у відрядження та приступив до виконання службових обов`язків з 27 листопада 2024 року з пункту постійної дислокації с.Мала Любаша з метою виконання бойових (спеціальних) завдань до м.Павлоград Дніпропетровської області. З 28 листопада 2024 року ОСОБА_3 зарахований на котлове забезпечення зі сніданку.
За даними рапорту командира т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_18 від 13 січня 2025 року, 02 січня 2025 року особовий склад НОМЕР_2 механізованого батальйону, а саме: солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_7 та старший солдат ОСОБА_5 , під час виконання бойових завдань поблизу населеного пункту с.Вовкове зник безвісті.
Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1804 від 12 березня 2025 року, відповідно до порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», та на підставі рапорту № 1366 від 13 січня 2025 року майора ОСОБА_4 , за фактом зникнення безвісти 02 січня 2025 року старшого солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_6 , солдата ОСОБА_3 призначено службове розслідування для уточнення причин і умов зниклих безвісти військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .
10 квітня 2025 року за № 7546/1291 начальником штабу – заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 та старшим оперативним черговим ОСОБА_20 складено доповідь за фактом зникнення безвісти військовослужбовців призваних по мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 » солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_6 .
Як слідує з витягу з Акту службового розслідування № 7703 від 10 квітня 2025 року, проведеного офіцера управління НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_21 , за результатами розслідування було встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій) від 27 листопада 2024 року №259 солдат ОСОБА_3 прибув з місця постійної дислокації у район виконання завдань військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та цього дня приступив до виконання визначених бойових завдань в складі підрозділу. На виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону №54б/188дск від 28 грудня 2024 року і №54б/198дск від 01 січня 2025 року з метою недопущення проникнення військових формувань збройних сил армії російської федерації та незаконних збройних формувань на територію України особовому складу НОМЕР_2 механізованого батальйону було доручено спостереження і контроль за визначеною ділянкою місцевості з метою недопущення просування противника біля населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області. Визначений особовий склад НОМЕР_2 механізованого батальйону, в тому числі старший солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_7 приступили до виконання поставленого завдання. 02 січня 2025 року в результаті штурмових дій противника на позицію «Точка 35» старший солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_7 зникли безвісти. В ході службового розслідування також встановлено: 27 грудня 2024 року визначений особовий склад НОМЕР_2 механізованого батальйону приступив для облаштування відсічної позиції « ІНФОРМАЦІЯ_5 » поблизу населеного пункту Вовкове. У період з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року під час проведення робіт з облаштування позиції в результаті штурмових дій група зазнала втрат. 01 січня 2025 року на позицію «Точка 35» замість втрачених військовослужбовців було заведено військовослужбовців, а саме: старшого солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_7 02 січня 2025 року у проміжок часу від 13.30 до 16.00 під час облаштування відсічної позиції «Точка 35» військовослужбовці зазнали штурмових дій зі сторони противника. Група прийняла бій. В результаті бойового зіткнення поранень не сумісних з життям зазнали солдат ОСОБА_22 , солдат ОСОБА_9 та солдат ОСОБА_13 , старшого солдата ОСОБА_11 було важко поранено. В результаті штурмових дій солдат ОСОБА_23 зазнав важких вогнепальних поранень, однак зміг самостійно дістатися до позиції суміжного підрозділу звідки й був евакуйований. Можливості під`їхати евакуаційним транспортом до позиції не було через регулярні мінометні обстріли і активне використання БПЛА. Дана позиція перебувала під постійним, інтенсивним артилерійським та мінометним обстрілом з боку збройних формувань російської федерації. В подальшому позиція була втрачена. Описані події відтворено на підставі записів у журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 №32т від 01 січня 2025 року, пояснення старшого лейтенанта ОСОБА_24 , солдата ОСОБА_23 та доповіді тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_4 . З описаного вище можна зробити висновок, що старшого солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_3 через неможливість здійснення евакуації, а відтак відсутності достовірного підтвердження факту загибелі, слід вважати таким, що зникли безвісти 02 січня 2025 року за особливих обставин в ході бойових дій під час виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини. Цим службовим розслідуванням не встановлено порушень діючих статутів Збройних Сил України, заходів безпеки, інших нормативних актів з боку особового складу щодо якого проводиться службове розслідування. Цим службовим розслідуванням не встановлено обставин, за яких старшого солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_3 можливо вважати особами, що самовільно залишили військову частину, здійснили добровільну здачу в полон або вчинили дезертирство. Службове розслідування вирішено вважати завершеним. Стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти 02 січня 2025 року за особливих обставин, а саме під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2410ОД від 10 квітня 2025 року вирішено службове розслідування вважати завершеним. Стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти 02 січня 2025 року за особливих обставин, а саме під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Зобов`язано офіцера управління 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_21 копії матеріалів службового розслідування направити до ІНФОРМАЦІЯ_9 за місцем проживання солдата ОСОБА_3 .
Як вбачається з інформаційного листа №345/35.11.4-01 від 28 серпня 2025 року, наданого в.о. начальника Бучацького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасишин Л. на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області №595/1149/25 від 21 серпня 2025 року, за результатами проведеної перевірки по архіву Бучацького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції запису про смерть відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено.
Таким чином, судом встановлено, що стрілець-номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 стрілець-помічник гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону НОМЕР_6 солдат ОСОБА_3 зник безвісти 02 січня 2025 року під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації поблизу населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області.
Населений пункт Вовкове Покровського району Донецької області належить до Покровської ОТГ.
Згідно розділу I (а) наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вбачається, що Покровська міська територіальна громада, є територією можливих бойових дій з 24 лютого 2022 року до 22 серпня 2024 року.
Водночас, згідно розділу I (в) наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вбачається, що Покровська міська територіальна громада, є територією активних бойових дій з 23 серпня 2024 року по теперішній час.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій – це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії – це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Основними видами бойових дій є оборона та наступ.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі – Наказ № 309).
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу №309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій – правовій визначеності.
Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 – 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед — до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).
За висновками Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C.G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 – 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).
Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року №15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що звертаючись до суду ОСОБА_2 просила оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, загиблим ІНФОРМАЦІЯ_10 під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-українській війні, який пропав безвісти в районі населеного пункту Вовкове Покровського району Донецької області.
Заявницею до заяви на підтвердження своїх вимог було долучено:
- витяг з Наказу командира військової частини № НОМЕР_7 № 259 від 27 листопада 2024 року;
- рапорт командира т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_18 від 13 січня 2025 року; 
- витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1804 від 12 березня 2025 року «Про призначення службового розслідування для уточнення причин і умов зниклих безвісти військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 »; 
- доповідь за № 7546/1291 від 10 квітня 2025 року за фактом зникнення безвісти військовослужбовців призваних по мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 » солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_6 ; 
- витяг з Акту службового розслідування № 7703 від 10 квітня 2025 року, проведеного офіцера управління НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_21 , та додані до нього пояснення свідків ОСОБА_23 від 19 березня 2025 року та ОСОБА_25 від 07 квітня 2025 року, та службова характеристика; 
- витяг з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №2410ОД від 10 квітня 2025 року «Про результати службового розслідування щодо уточнення причин і умов зникнення військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону».
Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно Наказу №376 (стор.146 додатку до нього) Покровська міська територіальна громада, станом на теперішній час, є територією активних бойових дій.
При цьому службове розслідування про встановлення факту зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 є недостатнім доказом для встановлення судом конкретних обставин загибелі (оголошення померлим) ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 .
Доводи апелянтки про те, що судом першої інстанції надано не належну оцінку матеріалам службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки достовірних та беззаперечних доказів загибелі ОСОБА_3 заявником не надано, тому відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою, зазначений у ч.2 ст.46 ЦК України, не настав.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні заяви, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 29 січня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
Н.М. Храпак