ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 січня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/4683/24 
Номер провадження 22-ц/816/46/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2025 року у складі судді Шульги В.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області, 
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі – АТ «А-БАНК») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 15 березня 2021 року відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 14634,13 грн, яка складається із: 8735,62 грн – заборгованість за кредитом; 5898,51 грн – заборгованість за процентами, яку позивач і просив стягнути на свою користь разом із судовими витратами. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «А-БАНК» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та задовольнити позов у повному обсязі; стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачка своїм підписом підтвердила ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Позичальниця отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, які діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України – фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією) і тому повинна сплачувати проценти.
Вважає посилання суду на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів необґрунтованим, оскільки у справі № 342/180/17 Тарифи не було підписано боржником, а у даній справі до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Свою згоду на використання електронного підпису відповідачка надала у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
Вважає, що в даному випадку підлягала застосуванню позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.
Стосовно сумнівів суду щодо розрахунку заборгованості, зазначає, що вони є необґрунтованими, оскільки на підтвердження правильності розрахунку банк надавав банківську виписку.
Відповідачка правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що 15 березня 2021 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (а.с. 8).
Також 15 березня 2021 року відповідачка підписала електронним підписом паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 9).
Банк додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», Тарифи по картці «Зелена», які не підписані відповідачкою (а.с. 17-24).
Відповідно до довідки банку ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня місяця 2027 року (а.с. 14).
Згідно з довідкою за лімітами, ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору від 15 березня 2021 року за період з 15 березня 2021 року – 29 жовтня 2024 року встановлено кредитний ліміт: 15 березня 2021 року з ініціативи клієнта 7000 грн; за ініціативою банку 17 січня 2022 року збільшено кредитний ліміт до 9000,00 грн, за ініціативою банку 29 жовтня 2023 року зменшено кредитний ліміт: до 8735,62 грн; за ініціативою банку 29 жовтня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 8800 грн (а.с.15).
На підтвердження витрати позичальницею кредитних коштів банк надав виписку по картці (а.с. 10-13). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 15 березня 2021 року станом на 29 жовтня 2024 року становить 14634,13 грн, з яких: 8735,62 грн – заборгованість за кредитом; 5898,51 грн – заборгованість за процентами(а.с. 6).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту укладення сторонами кредитного договору 15 березня 2021 року, дата укладення якого міститься в долучених позивачем розрахунку заборгованості, банківській виписці по рахунку, довідці за лімітами.
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В даній справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що будь-які докази укладення 15 березня 2021 року між сторонами саме кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Проте такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам.
Матеріалами справи підтверджується, що 15 березня 2021 року о 17:07 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», окрім іншого беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодилась з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень дистанційними каналами обслуговування (а.с. 8). 
15 березня 2021 року о 17:09 з ініціативи ОСОБА_1 на її рахунок встановлений кредитний ліміт у розмірі 7000 грн (а.с.15).
16 березня 2021 року о 16:50 позичальниця скористалася кредитними коштами вперше та в подальшому активно користувалась кредитним лімітом: розраховувалась в аптеках та магазинах, поповнювала рахунок мобільного телефону, знімала готівку, тощо, окрім того частково погашала заборгованість за цим кредитом, зараховуючи на карту власні кошти, що підтверджується банківською випискою по картці (а.с. 13).
Тобто факт укладання між сторонами договору про надання банківських послуг, а також отримання кредитного ліміту відповідачкою в межах дії цього договору підтверджується достатніми доказами.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» і тарифи, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, відповідачкою не підписані.
Відтак ці документи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 березня 2021 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами. 
Вказане відповідає висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
З урахуванням зазначеного, позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами задоволенню не підлягають, оскільки позивач взагалі не довів погодження з відповідачкою в письмовому вигляді істотних умов договору в частині розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. 
Проте з наданої позивачем виписки по картці вбачається, що позивач погашав нараховані, проте на узгоджені сторонами, відсотки за використання кредитного ліміту за рахунок тіла кредиту, що суперечить самій суті кредитних правовідносин.
Окрім того на погашення відсотків банк спрямовував кошти сплачені позивачкою на погашення заборгованості за кредитним договором.
При зверненні до суду з даним позовом банк просив стягнути з відповідачки 14634,13 грн, з яких: 8735,62 грн – заборгованість за кредитом; 5898,51 грн – заборгованість за процентами.
З виписки по картці вбачається, що за період з 15 березня 2021 року по 29 жовтня 2024 року сума витрат відповідачки становила 23460,74 грн, сума погашених за рахунок кредитного ліміту відсотків становить 9001,74 грн, сума коштів зарахованих на погашення заборгованості за кредитним лімітом становить 9100 грн.
Як було зазначено вище зарахування банком до тіла кредиту 9001,74 грн не погоджених відсотків суперечить суті кредитних правовідносин, оскільки відсотки за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже, банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків на 9001,74 грн. 
За встановлених обставин справи, банк має право на стягнення фактично отриманої, але не повернутої позичальницею суми кредитних коштів, у розмірі 5359 грн (як різниці між сумою витрат по картці 23460,74 грн, безпідставно нарахованих відсотків 9001,74 грн та зарахованих відповідачкою на погашення кредитної заборгованості 9100 грн).
Отже рішення суду на підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 15 березня 2021 року в розмірі 5359 грн.
Відповідно до приписів ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 1120,36 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1344,43 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК».
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»заборгованість за договором № б/н від 15 березня 2021 року у розмірі 5359 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»судові витрати зі сплати судового збору подання позову до суду першої інстанції у розмірі 1120 гривень 36 копійок, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1344 гривень 43 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко