ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5381/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
14.11.2025 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 про обчислення і виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, зарахувавши період проходження строкової військової служби з 07.1984-05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про обчислення спеціального стажу та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, проте відповідачем відмовлено у такій виплаті. Позивач не погоджується із такою відмовою відповідача, оскільки вважає, що має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.
Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.11.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Позивач з 08.09.2025 перебуває на обліку в пенсійному органі як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач 26.09.2025 через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до пенсійного органу із заявою про обчислення спеціального стажу та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.
Відповідач листом від 09.10.2025 №4845-4859/С-17/8/2400/25 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення поданої заяви. Зокрема зазначив про те, що у наданій позивачем довідці від 26.09.2025 №1095 не зазначено заклад, в якому позивач проходив службу на посаді медичного працівника, а тому відсутні підстави для зарахування періоду проходження військової служби до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги.
Не погоджуючись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить такі висновки по суті пору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 ст. 9 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Положеннями пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Згідно з п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.
Тобто, для призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій необхідна наявність одночасно трьох умов:
- наявність в особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення");
- вихід особи на пенсію саме з посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- відсутність в особи будь-якого іншого виду пенсії на момент її виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вбачається з обставин даної справи, позивач тривалий час працював медичним працівником, що підтверджується записами трудової книжки. Вказане не заперечувалося відповідачем в ході судового розгляду справи.
Згідно довідки №1095 від 26.09.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач проходив строкову військову службу в період з 15.04.1984 – 05.06.1986. При цьому, з 03.07.1984 – 05.06.1986 проходив військову службу на посаді фельдшера середніх медичних спеціалістів. Зазначена довідка видана на підставі облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 . 
Варто зазначити, що у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 містяться відомості щодо проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді фельдшера середніх медичних спеціалістів.
Вказана обставина щодо перебування на посаді фельдшера у період військової служби також підтверджується службовою характеристикою молодшого сержанта ОСОБА_1 , виданою тимчасово виконуючим обов`язки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно якої позивач під час проходження військової служби перебував на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, після призначення пенсії за віком позивач, вважаючи, що має право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та виплату відповідної грошової допомоги.
Проте, відповідач листом повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування періоду військової служби з 03.07.1984 – 05.06.1986 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначені Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок №1191).
Пунктами 5-7 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), станом на день її призначення.
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Відповідно до п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-XII, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі Перелік №909), установлено, що право на отримання пенсії за вислугу років мають право ті, які працюють закладах охорони здоров`я, зокрема на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посади) в амбулаторно-поліклінічних закладах (розділ 2 «Охорона здоров`я»).
Отже, посада фельдшера середнього медичного персоналу амбулаторно-поліклінічних закладів передбачена Переліком №909.
Разом з тим, наказом Міністерства оборони України №168 від 23.03.2017 «Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України» затверджено Перелік закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України (далі – Перелік №168).
Згідно пункту 2 Переліку №168 медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею) віднесена до амбулаторно-поліклінічних закладів.
З наведеного слідує, що посада фельдшера (середній медичний персонал) медичної служби військової частини відноситься до посад, які дають право на пенсію за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.
Як встановлено судом, позивач у період з 03.07.1984 – 05.06.1986 проходив військову службу у медичній службі військової частини НОМЕР_1 на посаді фельдшера (середній медичний персонал), що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 №1095 від 26.09.2025, військовим квитком серії НОМЕР_2 та службовою характеристикою молодшого сержанта ОСОБА_1 , виданою тимчасово виконуючим обов`язки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
Відтак, період проходження позивачем військової служби з 03.07.1984 – 05.06.1986 у медичній службі військової частини НОМЕР_1 на посаді фельдшера безумовно підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, та, відповідно, впливає на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), період проходження ним військової служби з 03.07.1984 – 05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 , що, в свою чергу, слугувало підставою для помилкового та передчасного висновку про відсутність необхідного спеціального стажу роботи за вислугу років та відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому, суд зауважує, що у межах даного спору судом надається оцінка відмові відповідача виключно в частині не зарахування до спеціального стажу позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду проходження військової служби з 03.07.1984 – 05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 , що призвело до відмови позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за результатами поданої ним заяви від 26.09.2025 через вебпортал Пенсійного фонду України.
З огляду на викладене, зважаючи на суть та характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області щодо зарахування до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду військової служби на посаді фельдшера, і виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 26.09.2025, зарахувавши період проходження військової служби з 07.1984 - 05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.
При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:
1.Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладену у листі від 09.10.2025 №4845-4859/С-17/8/2400/25, щодо зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду військової служби з 07.1984 - 05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 , та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 період проходження військової служби з 07.1984 - 05.06.1986 на посаді фельдшера медичної служби військової частини НОМЕР_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 про обчислення спеціального стажу та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із обов`язковим урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, код ЄДРПОУ 40329345).

Суддя В.О. Григораш