ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Андрусенко О.О.

08 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/2194/24 пров. № А/857/43863/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 140/2194/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
26.02.2024р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просила суд:
- визнати дії ГУ ПФУ у Волинській області протиправними щодо відмови в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991р. №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII); 
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024р. №032950009802 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII; 
-зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII з дня виникнення права на призначення пенсії., в якому просила: 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р., яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024р., у цій справі позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024р. №032950009802 про відмову в призначенні пенсії; Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.
29.09.2025р. до Волинського окружного адміністративного суду у порядку ст.383 КАС України надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. у справі №140/2194/24 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2025р. заяву ОСОБА_1 повернута у зв`язку з пропуском 10-денного строку звернення з заявою до суду в порядку ст. 383 КАС України.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.
В п.3 ч.1 ст.311 КАС України, видно, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
ч.1, ч.4 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. 
Тобто, строк, протягом якого особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є спеціальним строком звернення до адміністративного суду, який відрізняється від загального строку своєю тривалістю (є коротшим) і обумовлюється специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (ясності) у спірних правовідносинах потрібно досягнути якомога швидше. Законодавчі підходи до визначення початку відліку строку звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на стадії виконання судового рішення, не відрізняються від загальних чи спеціальних строків для окремих особливих видів правовідносин та передбачають, що початок відліку строку визначається або від дня, коли особа дізналася, або коли повинна була дізнатися про порушення свого права. При визначенні початку строку звернення береться до уваги, коли особа насправді дізналася про наявність відповідного порушення, чи мала вона реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше або, що дія, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на певний день мали ознаки, за якими можна визначити їхню протиправність.
Отже, перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р., яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024р., у цій справі позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ примусового виконання рішень) від 08.07.2025р. відкрито виконавче провадження №78555031 з виконання виконавчого листа №140/2194/24, виданого 05.02.2025р. Волинським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У заяві від 29.09.2025р. ОСОБА_1 зазначає що 16.09.2025р. дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, отримавши від Відділу примусового виконання рішень матеріали виконавчого провадження, в тому числі листа ГУ ПФУ в Одеській області від 20.08.2025р. №1500-0304-5/140766 про трактування відповідачем рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. на власний розсуд без врахуванням правової оцінки суду в даному рішенні.
20.08.2025р. листом №1500-0304-5/140766 ГУ ПФУ в Одеській області повідомив Відділ примусового виконання рішень, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. у справі №140/2194/24 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Оскільки документами позивача підтверджено постійне проживання (робота) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. - 2 роки 06 місяців, за виключенням періоду проживання (роботи) з 01.08.1989р. – 19.08.1990р. в с. Рудники Маневицького району Волинської області, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (чиста зони). Тому, рішенням від 19.12.2024р. №032950009802 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у зв`язку із відсутністю 3 років постійного проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. 
Вказане рішення від 19.12.2024р. №032950009802 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2025р. у справі №140/1777/25 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю. З урахуванням вище наведеного повідомлено Відділ примусового виконання рішень, що визначені рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. у справі №140/2194/24 зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку встановленому чинним законодавством та в межах повноважень, покладених на Головне управління.
Із змісту долучених до заяви від 29.09.2025р. документів видно, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 19.12.2024р. №032950009802, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796-XII, прийнято за результатами повторного розгляду заяви від 30.01.2024р. саме на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. у цій справі №140/2194/24.
При цьому, з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» дійсно видно, що ОСОБА_1 у лютому 2025 року оскаржила в судовому порядку рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 19.12.2024р. №032950009802 та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2025р. у справі №140/1777/25, яке набрало законної сили 26.06.2025р., в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено. 
Отже, позивачу ОСОБА_1 ще у лютому 2025 року достовірно відомо про повторний розгляд ГУ ПФУ в Одеській області її заяви від 30.01.2024р. про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII (на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024р. у справі №140/2194/24) та, як наслідок, прийняття ГУ ПФУ в Одеській області рішення від 19.12.2024р. №032950009802 про відмову у призначенні такої пенсії.
Позивач заяву, яка подана в порядку ст.383 КАС України та надійшла до суду 29.09.2025р., направила поштовим зв`язком – 24.09.2025р. (дата на конверті).
Таким чином, в даному випадку вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач пропустила десятиденний строк звернення до суду із заявою, поданою в порядку ст.383 КАС України.
Згідно абз.2 ч.5 ст.383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до ч.6 ст.18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
При цьому, ч.5 ст.383 КАС України є нормою прямої дії, яка передбачає безумовні наслідки у вигляді повернення заяви, у разі невідповідності заяви вимогам зазначеним у цій статті, без попереднього залишення такої заяви без руху.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення з заявою.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 140/2194/24- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель