ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р. 	Справа № 520/16955/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 28.10.25 по справі № 520/16955/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського окружного адміністративного суду   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського окружного адміністративного суду (далі - ХОАС, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду щодо відмови листом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду Дмитра Волошина від 26.06.2025 № 05-24/22042/2025 у задоволенні запиту на інформацію від 19 червня 2025 року;
- зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 19 червня 2025 року щодо строків надсилання виконавчих документів за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №520/19463/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі № 520/32669/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 520/4769/25 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 520/34377/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом ОСОБА_1 , як стягувачу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у порушення вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 3 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) та частини 4 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) листом від 26.06.2025 № 05-24/22042/2025 за підписом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду Волошина Д. А., позивачу відмовлено у наданні інформації за запитом від 19.06.2025 стосовно строків надсилання виконавчих документів за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 520/19463/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі № 520/32669/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 520/4769/25 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 520/34377/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом ОСОБА_1 , як стягувачу.
Стверджував, що чинними нормативно-правовими актами України не передбачено заборони надсилання виконавчого документу стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення або цінним листом, а тому, вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено у задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію від 19 червня 2025 року, який було направлено до ХОАС засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП на електронну адресу іnbох@аdm.hr.court.gov.ua, з дотриманням приписів статей 3, 19, 20 Закону № 2939-VI.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року матеріали адміністративної справи № 520/16955/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Другого апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2025 року адміністративну справу № 520/16955/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі №520/16955/25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Харківського окружного адміністративного суду (майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код 34390710) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду, що полягає у не наданні інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25, №520/34377/24.
Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року та надати ОСОБА_1 інформацію щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25, №520/34377/24.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/16955/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність у спірних правовідносинах факту порушеного права позивача, оскільки запит ОСОБА_1 від 19.06.2025 розглянуто в порядку та строки, визначені чинним законодавством, водночас доводи позивача про незаконну відмову у задоволенні його запиту на інформацію є необґрунтованими, оскільки лише незгода ОСОБА_1 з отриманою інформацією, яка викладена відповідачем у відповіді на запит, не є доказом порушення прав позивача та не є підставою для задоволення позовних вимог.
Переконував, що інформація, створена під час судового провадження в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією у розумінні Закону № 2939-VI з огляду на те, що Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентує спеціальний порядок доступу учасників судових процесів до інформації, створеної під час судового провадження. Так, виконавчі листи у адміністративних справах виготовляються відповідальними працівниками суду за окремими письмовими заявами учасників справ у порядку черговості опрацювання таких заяв відповідно до КАС України та Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (зі змінами) (далі - Інструкція № 814). При цьому, видача таких документів після їх підписання здійснюється виключно у приміщенні суду, так як відповідно до пункту 13 розділу ХІ Інструкції № 814 особа, яка одержала копію судового рішення, іншого документа, повинна розписатись у його отриманні.
Беручи до уваги, що відповідно до розділу VI «Прикінцевих положень» КАС України, частина 4 та 8 статті 373 КАС України (в частині внесення документів до Єдиного державного реєстру виконавчих документів) вводяться в дію через 30 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті «Голос України», якого станом на день надання відповіді ОСОБА_1 (26.06.2025) не було, вважав безпідставними твердження позивача про обов`язок суду направлення учаснику справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи цінним листом (у разі відсутності у особи електронного кабінету) копії виконавчого документа, що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів.
Враховуючи викладене, переконував, що ХОАС позбавлений можливості направити позивачу виконавчі листи за судовими рішеннями у справах № 520/19463/24, № 520/32669/24, № 520/4769/25, № 520/34377/24 засобами поштового зв`язку, оскільки вказане є спонуканням суду до вчинення дій, які не передбачені процедурами, визначеними Законом та призведуть, перш за все, до порушення прав позивача, так як унеможливлять примусове виконання рішення суду.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 направлено до Харківського окружного адміністративного суду запит на отримання інформації від 19 червня 2025 року (вх. № 01-27/67930/25 від 20 червня 2025 року), у якому позивач, керуючись статями 3, 19, 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", просив:
1) надати інформацію щодо строків надсилання виконавчих документів за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №520/19463/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі №520/32669/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі №520/4769/25 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі №520/34377/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу;
2) надіслати виконавчі листи за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №520/19463/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі №520/32669/24, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі №520/4769/25 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі №520/34377/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу.
За результатами розгляду запиту ОСОБА_1 від 19 червня 2025 року Харківським окружним адміністративним судом надано позивачу відповідь листом від 26.06.2025 вих. №05-24/22042/2025, який надіслано на зазначену позивачем у запиті електронну адресу 26.06.2025 о 16 год 02 хв.
У листі Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 вих. №05-24/22042/2025 зазначено наступне: - «Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Разом з тим, інформація, створена під час судового провадження в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією, визначеною Законом України "Про доступ до публічної інформації". Кодекс адміністративного судочинства України регламентує спеціальний порядок доступу учасників судових процесів до інформації, створеної під час судового провадження. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, до інформації забезпечується в порядку, встановленому цим кодексом. Виконавчі листи в адміністративних справах виготовляються відповідальними працівниками суду за окремими письмовими заявами учасників справ в порядку черговості опрацювання таких заяв відповідно КАС України та Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом ДСА від 20.08.2019 № 814 (зі змінами) (далі -Інструкція № 814), видача таких документів після їх підписання здійснюється в приміщенні суду, оскільки відповідно до пункту 13 розділу XI зазначеної інструкції особа, яка одержала копію судового рішення, іншого документа, повинна розписатись в її отриманні. Інших пунктів, які б визначали порядок саме видачі та направлення виконавчих документів інструкція №814 і, зокрема, розділ XIX щодо звернення судових рішень до примусового виконання не містить. Згідно із приписів частини 4 статті 373 КАС України протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувану до його електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом. Розділом VI "Прикінцевих положень" КАС України, встановлено, що частини четверта, сьома та восьма статті 373 (в частині внесення документів до Єдиного державного реєстру виконавчих документів), абзац другий частини третьої статті 374 цього Кодексу вводяться в дію через 30 днів із дня опублікування Державною судовою адміністрацією України повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті "Голос України". На день надання відповіді, офіційного опублікування повідомлення про початок функціонування Реєстру в газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України не було. Відтак, посилання на норми частини 4 статті 373 КАС України є безпідставними, оскільки на день надання відповіді вище зазначені норми не введено в дію, а ОСОБА_1 є зареєстрованим користувачем електронного кабінету ЄСІТС.»
Щодо направлення виконавчого документу на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, зазначено наступне: - «Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, останні, реалізуючи волевиявлення народу у своїй діяльності мають чітко спрямовані межі, вони мають діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, не допускаючи свавільного їх тлумачення. Відповідно до положення частини першої статті 64 Конституції України "конституційні права свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України". Це означає, що будь-яка дія, яку вчиняє державний орган, повинна мати чітке обґрунтування в законодавстві, і орган повинен діяти відповідно до встановлених законом процедур. Зазначено, що чинним КАС України не передбачено такої процедури як направлення з виконавчого документу стягувачу засобами поштового зв`язку, оскільки це призведе, перш за все до помилки видачі виконавчого документу. Отже, суд позбавлений можливості направити виконавчий документ засобами поштового зв`язку, оскільки такі дії є спонуканням суду до вчинення дій, які не передбачені процедурами, визначеними Законом, та призведуть, перш за все до порушення прав ОСОБА_1 , оскільки унеможливлять факт примусового виконання рішення, яке є завершальною стадією судового провадження. А зазначене, у такому разі, не відповідатиме принципу "належного урядування", котрий передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб.»
Виходячи із наведеного вище, ХОАС повідомив позивачу, що чинним законодавством не передбачено надсилання виконавчих документів рекомендованою поштовою кореспонденцією на адреси заявників та не визначено інших чи граничних строків щодо цього.
Втім, виконавчі листи по справам №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25 та №520/34377/24 виготовлені в паперовій формі, отримати які ОСОБА_1 може безпосередньо в приміщені суду, за умови відсутності загрози життю та здоров`ю відвідувачам та працівникам суду.
Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено в задоволенні запиту на інформацію від 19 червня 2025 року, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки КАС України та Інструкцією № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) не встановлено права чи обов`язку суду видавати виконавчий лист стягувачу виключно безпосередньо в суді чи заборони суду направляти виконавчий документ по пошті стягувачу за його заявою, водночас, передбачено можливість видачі копій судових рішень та інших документів не тільки безпосередньо в суді, але й надсилання копій судових рішень та інших документів адресатам, зокрема, з використанням засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, за висновком суду, документом, що підтверджує факт одержання особою копії судового рішення чи іншого документа, зокрема, виконавчого листа, є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача, та який містить розписку про одержання поштового відправлення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції виснував, що не надання відповідачем на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року інформації щодо строків надсилання позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, № 520/4769/25, №520/34377/24 не ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому є протиправним.
Для належного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року та надати ОСОБА_1 інформацію щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25, №520/34377/24.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон № 2939-VI).
За приписами статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).
Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону, відповідно до якої запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Положеннями статті 12 Закону № 2939-VI окреслено коло суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації, до яких законодавець відносить: запитувачів інформації - фізичних, юридичних осіб, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядників інформації - суб`єктів, визначених у статті 13 цього Закону; структурні підрозділи або відповідальних осіб з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Так, відповідно до статті 13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
За пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" визначене поняття "суб`єкт владних повноважень" не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
У зв`язку з цим, такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов`язки розпорядника інформації, у тому числі обов`язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VI).
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 175/3033/16-а (2-а/175/62/16).
Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Частиною другої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Відповідно до положень статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб, а перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.
Частиною 2 статті 6 Закону №2939-VІ встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до частини 8 статті 6 Закону № 2939-VІ обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Отже, відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI. Доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 9901/249/19.
Надаючи оцінку належності наданої відповідачем відповіді, суд наголошує, що остання не містить жодних належних пояснень стосовно надання інформації щодо неможливості надсилання виконавчих документів рекомендованим листом із повідомлення про вручення чи цінним листом, про що зазначено у запиті позивача.
Натомість відповідачем зазначено про те, що виконавчі листи у справах №520/19463/24, № 520/32669/24, № 520/4769/25, № 520/34377/24 виготовлено у паперовій формі, отримати які можна у приміщенні суду.
З цього приводу слід зазначити, що звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання врегульовано статтею 373 КАС України, відповідно до частини 1 якої, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною 4 статті 373 КАС України встановлено, що протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом.
Відповідно до підпункту 18.1 пунктом 18 розділу VII КАС України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 розділу XIX Інструкції № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), виконавчий лист (наказ) формується на підставі внесених даних в АСДС.
З дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів усі виконавчі документи, на підставі яких відповідно до закону здійснюється примусове виконання судових рішень, підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного державного реєстру виконавчих документів.
Оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі, в порядку визначеному процесуальним законодавством.
Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається.
Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.
Звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що КАС України та Інструкцією № 814, не встановлено права чи обов`язку суду видавати виконавчий лист стягувачу виключно безпосередньо у приміщенні суду як і не встановлено заборони суду направляти виконавчий документ по пошті стягувачу за його заявою.
В обґрунтування неможливості направлення виконавчих листів засобами поштового зв`язку, відповідач посилається на пункт 13 розділу ХІ Інструкції № 814, відповідно до якого особа, яка одержала копію судового рішення, іншого документа, повинна розписатись в її отриманні.
Разом з тим, відповідачем не враховано, що відповідно до приписів пунктів 1, 2 розділу XIV Інструкції № 814, вихідна кореспонденція суду приймається, перевіряється і відправляється канцелярією після її реєстрації в АСДС відповідно до Положення про АСДС.
Вихідні документи обробляються канцелярією і надсилаються адресатам централізовано в день їх одержання від структурного підрозділу (виконавця) або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов в кінці робочого часу (неробочий час).
Вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового та електронного зв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами.
Опрацювання документів для відправлення поштовим зв`язком здійснюється канцелярією відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (із змінами).
Передача електронних документів здійснюється із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (КЕП).
За визначенням підпункту 13 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) (далі по тексту - Правила № 270), рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.
Згідно з підпунктом 9 пункту 2 Правил № 270 повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
Отже, КАС України та Інструкцією № 814 передбачено можливість не тільки видачі копій судових рішень та інших документів безпосередньо в суді, але й надсилання копій судових рішень та інших документів адресатам, зокрема, з використанням засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, документом, що підтверджує факт одержання особою копії судового рішення чи іншого документа, зокрема, виконавчого листа, є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача, та який містить розписку про одержання поштового відправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача, яка оформлена листом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду Дмитра Волошина від 26.06.2025 № 05-24/22042/2025 у задоволенні запиту на інформацію від 19 червня 2025 року щодо надання відповідачем на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року інформації щодо строків надсилання ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах № 520/19463/24, №520/32669/24, № 520/4769/25, № 520/34377/24 не ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому є протиправною бездіяльністю.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З огляду на встановлені обставини щодо неналежного розгляду відповідачем запиту ОСОБА_1 на публічну інформацію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання Харківського окружного адміністративного суду повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року та надати ОСОБА_1 інформацію щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах № 520/19463/24, № 520/32669/24, № 520/4769/25, № 520/34377/24.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст.241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківського окружного адміністративного суду - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі № 520/16955/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій