ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/750/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 листопада 2025 року                                                                                      м. Київ
          
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                    Парінов А.Б.,
судді:                                        Беспалов О.О.,
                                                  Ключкович В.Ю.,
при секретарі судового засідання: Андрейченко А.Е.,
від позивача (апелянта): не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" до Київського міського центру зайнятості, третя особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                      
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "ОРАНДЖ ВУД" з позовом до Київського міського центру зайнятості, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якому позивач просить суд:
- про визнання протиправними та скасування Наказу відповідача від 29.11.2023р. №1019 про прийняття рішення щодо скасування дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, в частині затвердженого Списку підприємств, установ та організацій, яким скасовано дозволи за реєстром рішень №2173/3 від 28.11.2023р., що є витягом з додатку до Наказу №1019 від 29.11.2023р., а також Наказу відповідача №1022 від 30.11.2023р. про прийняття рішень щодо видачі дозволу та відмови у видачі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в частині відмови у видачі, продовження дії, внесенні змін до дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, згідно реєстру рішень №2174 від 29.11.2023р., що є витягом з додатку №2 до Наказу №1022 від 30.11.2023р.;
- про зобов`язання відповідача відкликати повідомлення до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування та відмову позивачу у дозволі на застосування праці іноземців та осіб без громадянства згідно Наказів відповідача №1019, №1022.
Також, до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позов, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії спірних наказів відповідача до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у задоволенні заяви ТОВ "ОРАНДЖ ВУД" щодо вжиття заходів забезпечення позову відмовлено. 
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не наведено жодних обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам саме до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, зокрема не містить доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо застосування до заявника заходів адміністративного впливу, які порушують його права.
Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять, позивачем не надано будь-яких підтверджень наявності обставин.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем (заявником) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт зазначаєне погоджується з вказаною ухвалою, вважає її необґрунтованою та такою, яка ухвалена не у відповідності до норм матеріального права та при неповному з`ясованні обставин, що мають значення для справи, як наслідок оскаржувана ухвала підлягає скасуванню апеляційним судом, а заявлені вимоги - задоволенню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" до Київського міського центру зайнятості, третя особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відвідповідача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року без змін.
06.11.2025 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відтак, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акта.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Колегією суддів встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача чи протиправність рішення, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.
Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.
У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії спірних наказів, якими позивачу скасовано дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства згідно затвердженого списку (до якого входить 27 громадян Індії), позивач мотивує необхідність задоволення поданої заяви тим, що реалізація спірних наказів призведе до примусового повернення іноземців, які працювали у ТОВ "Оранж Вуд" в країну походження, у зв`язку із чим позивач безповоротно втратить перспективних працівників. Відповідна аргументація міститься і в доводах апеляційної скарги.
Так, згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 42 ЗУ "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. №5067-6, роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різних посадах в одного або декількох (двох і більше) роботодавців за умови отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні (далі - дозвіл) кожним роботодавцем.
Пприписами п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011р. №3773-6 передбачено, що дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства - документ, який надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця або особи без громадянства у порядку, встановленому законодавством України, або добровільно отриманий резидентом Дія Сіті для укладення гіг-контракту з іноземцем або особою без громадянства.
З наведеного слідує, що скасування дозволу позивача на застосування праці іноземців та осіб без громадянства щодо конкретного переліку іноземців призводить до неможливості використання саме позивачем цих іноземців в якості працівників.
Відтак суд апеляційної інстанції розділяє висновок суду першої інстанції, стосовно того, що скасування відповідного дозволу не означає необхідність примусового повернення таких працівників-іноземців до країни їх походження.
При цьому, колегія суддів враховує, що з моменту винесення оскаржуваної ухвали пройшло майже 2 роки, проте жодних нових доказів/доводів в частині необхідності застосування заходів забезпечення позову апелянтом не надано та не зазначено. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу суду з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до ст. 315 за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до    ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАНДЖ ВУД" - залишити без задоволення.
          Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року - залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 04 грудня 2025 року)