УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/1173/25 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Номер провадження №33/4805/1394/25
Категорія ч.2 ст.185-10 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА

        27 листопада 2025 року м.Житомир

       Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП,
в с т а н о в и в:

       Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
       Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 23 жовтня 2025 через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати. З одночасним поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поданого клопотання апелянт посилається на те, що про постанову суду першої інстанції він дізнався лише 14.10.2025, після того як на його запит Радивілівський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області надав йому таку постанову. Звертає увагу суду, що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . В оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначена адреса його зареєстрованого місця проживання.
       Перевіривши доводи апелянта щодо поважності причин для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, що її подала з наступних підстав.
       За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
       Строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
       В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Окрім того, відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
       З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 направив до суду 23.10.2025, тобто з пропуском строку, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП.
       Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 участі у судовому розгляді справи не брав, однак був беззаперечно обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП та про подальший розгляд цього протоколу судом. Зазначене підтверджується відеозаписом події з бодікамери уповноваженої особи (а.с.4). Також, матеріалами справи підтверджено, що судом першої інстанції вжито заходів до належного повідомлення ОСОБА_1 про місце і час судового розгляду за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення. Судове рішення оприлюднено на сайті ЄДРСР 16.05.2025. 
       Разом із тим, аналіз наведених обставин свідчить про відсутність об`єктивних, непереборних і таких, що не залежали від волевиявлення апелянта, істотних перешкод чи труднощів, які б унеможливлювали своєчасне подання апеляційної скарги. 
       Суд враховує, що ОСОБА_1 був проінформований про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення 25.03.2025 та про подальше направлення матеріалів до суду. З моменту складення протоколу ОСОБА_1 усвідомлював, що стосовно нього ініційовано адміністративне провадження, і мав реальну можливість самостійно дізнатися про стан його розгляду, однак протягом шести місяців не вжив жодних заходів, спрямованих на з`ясування стану провадження. Такою пасивною поведінкою він фактично нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками. 
       Посилання апелянта на те, що він зареєстрований за іншою адресою, не звільняло його від обов`язку з розумним інтервалом цікавитись станом провадження та добросовісно користуватися наданими процесуальними правами. 
       В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 від 26 квітня 2007 року у справі Олександр Шевченко проти України та Трух проти України (ухвала) від 14 жовтня 2003 року). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.
       Учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, тобто дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
       Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
       Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
       Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).
       З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

       Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.М. Галацевич