ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
05 лютого 2026 року  м.Суми	  	

Справа №592/15616/25 
Номер провадження 22-ц/816/1555/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Сізова Д. В. ,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом ГРИЩУКОМ Дмитром Всеволодовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2025 року у складі судді Литовченка О.В., ухваленого в м. Суми, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
25 вересня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з указаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивуває тим, що 06 січня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі – ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_2 укладено електронний договір № 3249946, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6000 грн. Відсотки за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Також умовами договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). 
Кредитодавець виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. У свою чергу відповідач свої зобов`зання за кредитним договором не виконав.
Між позивачем та первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» 26 липня 2024 року укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача за договором № 3249946.
Станом на день формування позовної заяви заборгованість за кредитним договором №3249946 становить 18 840 грн 00 коп., у тому числі за тілом кредиту – 6000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 11 700 грн 00 коп.; заборгованість за комісіями – 1140 грн. 
Посилаючись на указані обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором № 3249946 від 06 січня 2022 року в розмірі 18 840 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2025 року позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задоволено повністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, відповідно до пункту 2.3.1.2 договору. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження неправильності здійсненого нарахування та розміру заборгованості. Стягнення з відповідача комісії за надання кредиту суд мотивував тим, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку на її встановлення, а тому відсутні підстави для висновку про нікчемність умов договору про встановлення одноразової комісії за надання кредиту відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
09 січня 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Грищук Д.В. через електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС подав апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 11 700 грн 00 коп. та заборгованості за комісіями у розмірі 1140 грн 00 коп.; стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6000 грн 00 коп. та 2700 грн 00 коп. заборгованості за нарахованими процентами; в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги та не надав жодної оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів пролонгації строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит, зокрема надання ТОВ «МІЛОАН» такої можливості, здійснення позичальником сплати комісії за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту в межах строку кредитування, оновленого графіку платежів та доказів розміщення такого графіку в особистому кабінеті споживача. Заявник апеляційної скарги вважає, що кредитор нараховував відповідачу проценти після закінчення строку дії договору (24 січня 2022 року), що суперечить вимогам законодавства та укладеного між сторонами договору, оскільки доказів пролонгації договору стороною позивача не надано. 
Зазначає, що окреме стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення є порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим умова договору, яка передбачає таке стягнення є нікчемною на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судове рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн 00 коп. та процентів в розмірі 2700 грн 00 коп. в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу 
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2025 року без змін, в апеляційну скаргу – без задоволення; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Зазначає, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких дій з боку сторін. Таким чином відповідачем надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості та кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Виходячи з умов пунктів 2.4.1 та 2.4.2 Договору прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника з дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Протягом періоду пролонгації позичальник має право правомірно не повертати кредитору борг, а користування коштами не вважається простроченням. 
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше стягнення нарахованої комісії є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному спеціальному законодавству України про споживче кредитування.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
З матеріалів справи установлено, що 06 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит №3249946, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 22-24).
Сума кредиту становить 6000 грн 00 коп. Кредит надається строком на 18 днів з 06 січня 2022 року (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 24 січня 2022 року.
Відповідно до п. 1.5.1 Договору про споживчий кредит №3249946 комісія за надання кредиту становить 1140 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом складають 2700 грн 00 коп., нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).
Умовами договору передбачена можливість пролонгації договору. Зокрема пункт 2.3.1.2 передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Указаний договір відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором R77505 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Виконання ТОВ «МІЛОАН» обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу підтверджується копією квитанції від 06 січня 2022 року про переказ 6000 грн згідно договору 3246646 (а.с. 43).
26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (фактор) укладено договір факторингу № 26/07-2024, відповідно до умов якого клієнт – первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому, у сумі 287 052 895,25 грн, а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 8-12).
Пунктом 6.1.3 Договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників для друку згідно додатку № 4, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників для друку підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до платіжної інструкції № 448090005 від 26 липня 2024 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сплатило ТОВ «МІЛОАН» 3 310 395,81 грн за вказаним договором факторингу (а.с. 13).
26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с. 14; 15; 16).
З копії реєстру боржників для друку до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року та витягу із вказаного реєстру боржників, установлено, що до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3249946 від 06 січня 2022 року, загальна сума заборгованості – 18 840 грн 00 коп., у тому числі за кредитом – 6000 грн 00 коп., за процентами за користування кредитом – 11 700 грн 00 коп., за комісією за надання кредиту – 1140 грн 00 коп. (а.с. 17-19; 20). 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З матеріалів справи установлено, що Договір про споживчий кредит № 3249946 між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_2 укладений в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, який ОСОБА_2 підписав в електронному вигляді.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та позивачем 26 липня 2024 року укладений Договір факторингу № 26/07-2024 відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.
У цій справі відповідач обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та перехід права грошової вимоги до позивача не заперечує. 
Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6000 грн 00 коп. та процентами за користування кредитними коштами, нарахованими з 06 січня 2022 року по 24 січня 2022 року в сумі 2700 грн 00 коп. не оспорює. 
Позиція апеляційного суду щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами після 24 січня 2022 року
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно з приписами абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Судом першої інстанції правильно установлено, що нарахування відсотків кредитором здійснено в межах строку, узгодженого сторонами.
Так, пункт 2.3.1.2 Договору про споживче кредитування передбачає погоджені умови щодо пролонгації на стандартних умовах, а саме Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом автоматично продовжується у разі продовження позичальником користування кредитними коштами, що не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. 
З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
Підписанням цього договору відповідач ОСОБА_2 погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на пролонгацію договору у разі продовження користування кредитними коштами після спливу 18-денного строку кредитування, визначеного згідно п.1.3 Договору. 
Відповідач ОСОБА_2 після 24.01.2022 продовжував користуватись кредитом у розмірі 6000 грн 00 коп., тому відповідно до п. 2.3.1.2 відбулася пролонгація строку кредитування на стандартних (базових умовах).
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів про пролонгацію строку кредиту за ініціативою позичальника.
Оскільки відсотки в сумі 11700 грн 00 коп. кредитором нараховані за період з 06.01.2022 по 23.02.2022, який не перевищує визначений пунктом 2.3.1.2 Договору максимальний строк кредитування тривалістю 60 днів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача указаної суми відсотків у повному обсязі (а.с.44).
Позиція апеляційного суду щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 1.5.1 Договору про споживче кредитування від 06.01.2022 як складова витрат позичальника за кредитом передбачена комісія за надання кредиту в сумі 1140 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.
Аналіз пункту 1.5.1 указаного Договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, які надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена комісія у розмірі 19% від суми кредиту одноразово. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що положення пункту 1.5.1 Договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, в якій надавалась правова оцінка тотожному пункту договору про споживчий кредит, стороною якого є ТОВ «Мілоан». 
Також апеляційний суд зауважує, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 1.5.1 Договору про споживчий кредит, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 19% від суми кредиту одноразово є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за надання кредиту у розмірі 1140 грн 00 коп.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту допустив неправильне застосування норм матеріального права. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити шляхом викладення його мотивувальної та резолютивної частини у редакції цієї постанови.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Судом першої інстанції з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 2422 грн 40 коп. судового збору та 4000 грн 00 коп. витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (94%) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2277 грн 06 коп. судового збору та 3760 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із задоволенням позову суд першої інстанції повністю поклав на відповідача. 
Змінюючи розподіл витрат відповідача, понесених в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з таких мотивів.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
З матеріалів справи установлено, що в суді першої інстанції інтереси відповідача представляв адвокат Грищук Д.В. (а.с. 72).
В першій заяві по суті спору (відзив на позовну заяву) стороною відповідача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу – 8 000 грн. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача було надано копії договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2025 року, відповідно до п. 1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту по справі № 592/15616/25, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання адвокатських послуг; додаткової угоди до п. 5.1 вказаного договору від 16 жовтня 2025 року, якою сторони погодили розмір гонорару на суму 8000 грн; квитанції № 138 від 04 листопада 2025 року про сплату ОСОБА_2 гонорару в сумі 8000 грн (а.с. 73-74; 76).
Крім того, надано копію акту наданих послуг про виконання договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2025 року, згідно з яким адвокатом надано наступні послуги: зустріч з клієнтом, консультація з питань його порушених прав та інтересів – 1000 грн 00 коп.; ознайомлення з матеріалами справи, складання та написання відповіді на відзив на позовну заяву та направлення до суду 4500 грн, забезпечення участі адвоката у всіх судових засіданнях по справі – 2500 грн; загальна вартість – 8000 грн (а.с. 75).
Позивач у відповіді на відзив посилався на те, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені відповідачем є завищеними, необґрунтованими, спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача через невиконання умов договору, просив відмовити відповідачу в їх відшкодуванні або суттєво зменшити.
Ураховуючи клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та те, що справа є малозначною, правова допомога адвоката Грищука Д.В. полягала у підготовці одного процесуального документа (відзиву), участі в судових засіданнях останній не брав, а тому через невідповідність критерію розумності розмір судових витрат, понесених відповідачем в суді першої інстанції, підлягає зменшенню до 4000 грн 00 коп.
З урахуванням зазначеного, пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (6%), з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 240 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції.
Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки сторона відповідача повинна сплатити більшу суму судових витрат, ОСОБА_2 на користь позивача повинен сплатити відповідну різницю по витратах на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції в сумі 3520 грн 00 коп. (3760 грн 00 коп. - 240 грн 00 коп.).
За подання апеляційної скарги відповідач сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 408 грн 51 коп. пропорційно до задоволених вимог скарги.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом ГРИЩУКОМ Дмитром Всеволодовичем - задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2025 року змінити в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню, виклавши мотивувальну частину щодо вимог про стягнення комісії у редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № 3249946 від 06 січня 2022 року у розмірі 17 700 гривень 00 копійок».
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2025 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2277 гривень 06 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3520 гривень 00 копійок понесені в суді першої інстанції.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 408 гривень 51 копійку.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

Д. В. Сізов