ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2025 р. Справа №926/3355/24
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Гнатюк Ю.А.;
від відповідача: не з`явився,

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” б/н від 25.03.2025
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 суддя: Проскурняк О.Г., м. Чернівці, повний текст рішення складено 06.03.2025
у справі №926/3355/24
за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України,
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001”,
про стягнення пені в сумі 5 152 279,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача 
Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будмотаж-2001» про стягнення пені в сумі 5 152 279,88 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18 травня 2006 року між Департаментом забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України (правонаступником якого є позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж-2001» укладено договір № 333-06/23 генерального підряду та пайової участі з розробки проектно-кошторисної документації та будівництва комплексу багатоповерхових житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення з інженерними мережами та благоустроєм. 
Відповідно до пункту 4.13. розділу 4 Договору визначено, що строк завершення будівництва четвертої черги ІІ етапу – «Будівництво багатоквартирного житлового будинку для військовослужбовців та членів їхніх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м .Чернівці» – ІІ квартал 2024 року.
Позивач стверджує, що в порушення вказаних вимог Договору, відповідачем не було здійснено завантаження документів до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що в подальшому не дозволило ввести в експлуатацію четверту чергу ІІ етапу будівництва. 
Пунктом 11.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 2/28 від 13 вересня 2007 року) визначено, що у разі затримання Генпідрядником термінів виконання етапів робіт, їх здачі Замовнику, а так само зриву терміну введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію, він сплачує Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за період затримки до фактичного виконання робіт та введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію. Позивач, звертаючись із позовом до суду просить стягнути з відповідача за порушення умов Договору пеню за період з 01 липня 2024 року до 04 грудня 2024 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Будмотаж-2001» на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 5 152 279,88 грн. - пені та 62 180,92 грн. - судового збору.
Рішення суду обґрунтоване тим, що в порушення умов договору генерального підряду №?333-06/23 від 18 травня 2006 року (у редакції додаткових угод) відповідач не виконав зобов`язання щодо завершення IV черги ІІ етапу об`єкта будівництва за адресою: м. Чернівці, вул. О. Герцена, 2а, у встановлений договором строк до 01 липня 2024 року, а саме не завантажив необхідних документів до Єдиної державної системи у сфері будівництва, що в подальшому не дозволило ввести об`єкт в експлуатацію та унеможливило своєчасну передачу житла військовослужбовцям замовника.
Враховуючи положення пункту 11.4 укладеного між сторонами договору, відповідно до якого відповідач зобов`язаний у разі затримки виконання робіт сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за весь період прострочення, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені за період з 01 липня 2024 року по 04 грудня 2024 року на загальну суму 5?152?279,88 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
26.03.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Будмотаж-2001» б/н від 25.03.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у справі №926/3355/24. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач, ТОВ «Будмонтаж-2001», виконав усі будівельно-монтажні роботи щодо четвертої черги ІІ етапу об`єкта будівництва в повному обсязі та своєчасно. Цей факт підтверджується наявними документами та листами відповідача.
Строк введення об`єкта в експлуатацію не визначався умовами договору і належить до обов`язків замовника, а не підрядника. Тому застосування судом першої інстанції неустойки за невведення об`єкта в експлуатацію є неправомірним. Суд помилково ототожнив виконання будівельних робіт із завантаженням документації до реєстру, отриманням сертифікату готовності та передачею житла, що не входить до компетенції підрядника.
Крім того, відповідач зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, що обмежило його право на участь у судовому процесі та надання доказів. Через це відповідач не мав можливості скористатися передбаченими законом правами, зокрема на подання заяви про зменшення розміру штрафних санкцій.
Оскільки на думку апелянта, основні зобов`язання за договором ним виконано, збитків позивачу не завдано, а стягнення значної суми пені може призвести до зупинки будівництва інших черг і створення негативних наслідків для військовослужбовців, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції або, у разі визнання судом порушення зобов`язання, зменшити розмір неустойки до 300 000,00 грн.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу б/н від 25.04.2025 (вх. № ЗАГС 01-04/3286/25 від 28.04.2025), в якому заперечив доводи апелянта, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2025 справу №926/3355/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г..
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” б/н від 25.03.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у справі №926/3355/24 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” б/н від 25.03.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у справі №926/3355/24.
Ухвалою від 22.04.2025 розгляд справи №926/3355/24 призначено на 11.06.2025.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 та від 09.06.2025 задоволено заяву представника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України - Гнатюка Ю.А. та представника товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” - Гінінгера А.З. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
В судове засідання 11.06.2025 з`явились представники сторін.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив її задоволити. 
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 11.06.2025 за згодою учасників справи оголошено перерву до 25.06.2025.
Подальший рух справи відображено в ухвалах суду від 25.06.2025, 13.08.2025 та 10.09.2025.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 03.12.2025.
Ухвалою від 03.11.2025 задоволено клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” - Сидори І.Ю. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
У судове засіданні 03.12.2025 з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, передбаченого ч. 1 ст. 273 ГПК України, а також того, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто за відсутності уповноваженого представника позивача у справі.
Представник позивача в судових дебатах підтримав свою позицію викладену в попередніх судових засіданнях та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В стадії ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
18 травня 2006 року між Департаментом забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України (правонаступником якого є позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю “Будмонтаж-2001” укладено договір № 333-06/23 генерального підряду та пайової участі по розробці проектно-кошторисної документації та будівництву комплексу багатоповерхових житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення з інженерними мережами та благоустроєм.
Відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29 грудня 2011 року № 1055 правонаступником Департаменту забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України є НОМЕР_1 окремий відділ Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (відповідно до директиви від 25.01.2021 № 3 ДСК назву змінено на Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України та надалі директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.05.2023 № 38 ДСК назву змінено на Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, без зміни місцезнаходження та коду ЄДРПОУ.
Пунктом 1.1. вказаного Договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 08 липня 2014 року) унормовано, що предметом цього Договору є забудова земельної ділянки Державної прикордонної служби України, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Герцена, 2а (згідно рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської Ради № 258/7 від 26 квітня 2011 року присвоєна поштова адреса - м. Чернівці, вул. Чорноморська, 4а), багатоповерховими житловими будинками з об`єктами соцкультпобуту та інженерними мережами і благоустроєм (далі - об`єкт будівництва), на умовах визначених цим Договором, у два етапи з почерговим введенням комплексу будинків в експлуатацію. 
Відповідно до п.1.6. договору (в редакції додаткової угоди № 6/13 від 27 листопада 2012 року) обсяг фінансування Генпідрядником будівництва об`єкту складає до 100% від загальної суми фінансування об`єкту будівництва, якщо інше не передбачено додатками до цього договору, що регламентують попередній розподіл площ по кожній черзі об`єкту будівництва, та становить його пайову участь, з подальшим набуттям у власність відповідної частки житла та нежитлових приміщень, побудованих за рахунок цих пайових внесків.
Ведення обліку такого фінансування та фактично виконаних робіт делегується Генпідряднику.
Після завершення будівництва право власності на об`єкт будівництва, окремі його частини у вигляді квартир, нежитлових приміщень або результату інших будівельних робіт замовник (позивач) набуває у власність, як первісний набувач, 17% (сімнадцять) відсотків від загальної площі житла (сумарна площа квартир), профінансованого Генпідрядником, за право забудови земельної ділянки (п.1.7. договору).
Згідно пункту 4.13 укладеного Договору (в редакції додаткової угоди № 29-23 від 30 грудня 2023 року), строк завершення будівництва четвертої черги ІІ етапу - “Будівництво багатоповерхового житлового будинку для військовослужбовців та членів їх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м. Чернівці” – ІІ квартал 2024 року.
Пунктом 11.4. Договору визначено, що у разі затримання Генпідрядником термінів виконання етапів робіт, їх здачі замовнику, а так само зриву терміну введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію, він сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за період затримки до фактичного виконання робіт та введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію (в редакції додаткової угоди № 2/28 від 13.09.2007 до Договору).
Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного завершення будівництва четвертої черги ІІ етапу, позивач просить стягнути з нього пеню в розмірі 5?152?279,88 грн відповідно до положень п. 11.4 Договору.
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Предметом позовних вимог є стягнення пені з відповідача за порушення строків виконання робіт та введення об`єкта будівництва в експлуатацію за договором будівельного підряду №?333-06/23 у розмірі 5?152?279,88 грн за період з 01 липня 2024 року по 04 грудня 2024 року.
Згідно положень частини 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України). 
Як встановлено судами, 18 травня 2006 року між сторонами укладено договір №333-06/23 генерального підряду та пайової участі по розробці проектно-кошторисної документації та будівництву комплексу багатоповерхових житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення з інженерними мережами та благоустроєм.
У розділі 4 Договору №?333-06/23 від 18 травня 2006 року встановлено строки виконання будівельних робіт. Зокрема, пункт 4.13 Договору(в редакції додаткової угоди № 29-23 від 30 грудня 2023 року) визначає, що строком завершення будівництва четвертої черги ІІ етапу є ІІ квартал 2024 року.
Отже, відповідач повинен був завершити будівництво четвертої черги ІІ етапу - “Будівництво багатоповерхового житлового будинку для військовослужбовців та членів їх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м. Чернівці” до 01 липня 2024 року.
В той же час, як вбачається із матеріалів справи, а саме з листа товариства з обмеженою відповідальністю “Будмонтаж-2021” (вих № 3) від 12 червня 2024 року, відповідач повідомив позивача про завершення робіт з будівництва IV черги ІІ етапу та початок процесу виготовлення необхідної технічної документації для здачі об`єкту в експлуатацію (проведення технічної інвентаризації, виготовлення паспортів, впорядкування технічних документів тощо). Проте, з огляду на великий обсяг документів, які необхідно створити та впорядкувати для здачі збудованої черги в експлуатацію, та відсутність (через здійснені мобілізаційні процедури) для цього обсягу робота достатньої кількості фахівців, відповідач повідомив позивача, що отримання, декларації про готовність будинку до експлуатації можлива не раніше Ш кварталу 2024 року. Отже, забудовник просив погодити термін введення в експлуатацію четвертої черги ІІ етапу - Будівництво багатоквартирного житлового буднику для військовослужбовців та членів їхніх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м. Чернівці на ІІІ квартал 2024 року.
У відповідь на вказаний лист, замовник – Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України надіслав ТОВ “Будмонтаж-2001” лист (№ 06.3.3/4679-24-Вих) від 25 червня 2024 року, яким відмовив у продовженні термінів введення в експлуатацію четвертої черги ІІ етапу будівництва. 
Враховуючи вищевикладене, сторонами не змінено погоджені в пункті 4.13 укладеного Договору (в редакції додаткової угоди № 29-23 від 30 грудня 2023 року) терміни та строки завершення будівництва четвертої черги ІІ етапу - “Будівництво багатоповерхового житлового будинку для військовослужбовців та членів їх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м. Чернівці”, а саме: ІІ квартал 2024 року.
Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частинами 1 та 4 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Як встановлено судами, Генпідрядником не здійснено завантаження документів до Єдиної державної системи у сфері будівництва, що, в подальшому, унеможливило введення в експлуатацію четвертої черги ІІ етапу будівництва та, як наслідок, не забезпечило своєчасну передачу військовослужбовцям Державної прикордонної служби України житла, в строки передбачені в пункті 4.13 укладеного Договору (в редакції додаткової угоди № 29-23 від 30 грудня 2023 року), а саме до 01 липня 2024 року. 
Вказаний факт додатково підтверджується листуванням між замовником та генпідрядником, а саме листом (вих. № 7) від 03 жовтня 2024 року, згідно змісту якого ТОВ “Будмонтаж-2001” підтвердив, що планові терміни завантаження документації IV черги ІІ етапу – 25.10.2024; отримання документів про введення в експлуатацію IV черги II етапу (сертифікату готовності) - 26.12.2024. Після отримання сертифікату готовності IV черги ІІ етапу відбудеться передача житла військовослужбовцям згідно умов Договору.
Проте судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що матеріали справи не містять доказів завантаження документації IV черги ІІ етапу; отримання документів про введення в експлуатацію IV черги II етапу (сертифікату готовності), передачу житла військовослужбовцям. Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що генпідрядником порушено терміни виконання етапів робіт, їх здачі замовнику та терміни введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, пунктом 11.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 2/28 від 13 вересня 2007 року) визначено, що у разі затримання Генпідрядником термінів виконання етапів робіт, їх здачі Замовнику, а так само зриву терміну введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію, він сплачує Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за період затримки до фактичного виконання робіт та введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію. 
Відповідно до пункту 2.9 Договору (в редакції додаткової угоди № 20 від 21 березня 2017 року), договірна ціна четвертої черги ІІ етапу будівництва 74 квартирного будинку для військовослужбовців та членів їх сімей з приміщеннями соцкультпобуту та паркінгом по вул. О. Герцена, 2а у м. Чернівці становить 46 196 336,00 грн.
Виходячи з наведеного, позивач за період з 01 липня 2024 року до 04 грудня 2024 року здійснив розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача у відповідності до пункту 11.4. Договору на загальну суму 5 152 279,88 грн.
Апеляційний суд, оцінюючи докази у справі в їх сукупності та застосовуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, перевірив наданий позивачем розрахунок пені і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення 5 152 279,88 грн підлягають задоволенню.
Щодо доводів апелянта про неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке. В матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів, якими судом першої інстанції направлено відповідачу ухвали від 27.12.2024, 20.01.2025, 03.02.2025, а також рішення від 26.02.2025 шляхом їх надсилання до електронного кабінету відповідача в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Таким чином, апелянт був належним чином повідомлений про розгляд справи та мав можливість реалізувати свої процесуальні права.
Відповідно до ч.7 ст. 6 ГПК України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Апеляційним судом встановлено, що у апеляційній скарзі відповідач клопотав про зменшення неустойки до 300 000,00 грн у разі, якщо суд дійде висновку про допущене ним порушення зобов`язання.
При цьому останній посилається на те, що основні зобов`язання за договором ним виконано, збитків позивачу не завдано, а стягнення значної суми пені може призвести до зупинки будівництва інших черг і створення негативних наслідків для військовослужбовців.
Розглянувши клопотання апелянта про зменшення розміру неустойки до 300 000,00 грн апеляційний суд дійшов висновку, що таке не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Так, укладеним між сторонами договором (п. 11.4. в редакції додаткової угоди № 2/28 від 13.09.2007 до Договору) встановлено, що в разі затримання Генпідрядником термінів виконання етапів робіт, їх здачі замовнику, а так само зриву терміну введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію, він сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за період затримки до фактичного виконання робіт та введення об`єкту (пускового комплексу) в експлуатацію (в редакції додаткової угоди № 2/28 від 13.09.2007 до Договору).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
Оскільки зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, апеляційний господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України, на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність, а в цій справі про відсутність істотних обставин, за яких можливе таке зменшення (про що просить апелянт) та з врахуванням тих обставин, що спорудження житла відбувається для військовослужбовців та членів їх сімей в умовах воєнного стану, і за бюджетні кошти, а тому виконання зобов`язання відповідача перед позивачем в обумовлені строки є вкрай важливим.
Додатково, апеляційний суд зазначає, що вирішуючи питання про відмову у зменшенні розміру пені, судом враховано, що відповідачем не надано належних доказів, які би підтвердили факт завершення основних зобов`язань за договором. 
Відповідно до ухвали Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025, апеляційним судом відмовлено в задоволенні клопотання про долучення нових доказів до матеріалів справи, які, на думку позивача, могли б підтвердити його позицію щодо завершення будівництва об`єкту в строк, встановлений договором. 
Щодо неявки відповідача для участі в розгляді справи в суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що посилання апелянта на те, що ухвали суду першої інстанції не направлялися на його поштову адресу, а також на неможливість відстеження руху справи через Єдиний державний реєстр судових рішень у зв`язку з технічною помилкою в найменуванні відповідача, не свідчать про неналежне повідомлення останнього про розгляд справи.
Крім того, апелянт зазначає, що працівник, відповідальний за перевірку електронної пошти та електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», перебував у відпустці з 01.12.2024 по 27.02.2025. Водночас апеляційним судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження перебування відповідального працівника у відпустці апелянтом до матеріалів справи не подано.
Відповідно до ч. 6 ст.6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Як встановлено апеляційним судом, на час розгляду справи в суді першої інстанції у відповідача був зареєстрований Електронний кабінет в Судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Відповідно до ч.5 ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). 
Згідно ч. 7 вищевказаної статті, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З матеріалів справи вбачається, що процесуальні документи у даній справі як позивачем, так і судом першої інстанції надсилалися до наявного та зареєстрованого електронного кабінету відповідача, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції.
Отже, неявка відповідача у судові засідання суду першої інстанції не є наслідком порушення судом норм процесуального права, а зумовлена виключно власною процесуальною поведінкою відповідача, у зв`язку з чим наведені апелянтом доводи є необґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом не встановлено будь-яких об`єктивних обставин, що неуможливили подання доказів на спростовуння підставності вимог позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги про надмірність розміру пені, то вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Апеляційний суд виходив з того, що вартість будівництва об`єкта, з якої здійснювався розрахунок пені, становить 46 196 336,00 грн., відповідно до пункту 2.9 Договору в редакції додаткової угоди № 20 від 21 березня 2017 року. Позивачем за період з 01 липня 2024 року до 04 грудня 2024 року на підставі пункту 11.4 Договору обґрунтовано нараховано пеню у сумі 5 152 279,88 грн. Для оцінки співмірності, за підрахунками апеляційного суду, зазначена сума пені у відсотковому відношенні становить орієнтовно 11,15 % від вартості будівництва, що свідчить про її співмірність та відсутність підстав для її зменшення.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у справі №926/3355/24 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційних скарг без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянтів витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Будмотаж-2001” б/н від 25.03.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.2025 у справі №926/3355/24 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.