ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/256/26 Справа № 212/1956/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 212/1956/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О. Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 квітня 2025 року, 

УСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та знесення самочинного будівництва. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 липня 2016 року вона отримала у спадщину від свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки квартири. Згідно правовстановлюючого документу квартира має загальну площу 35,8 кв.м., житлову площу 19,7 кв.м., розташована на 5 поверсі п`ятиповерхового житлового будинку та складається із однієї кімнати, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані та проживають позивач та її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За тією ж адресою на 5 поверсі будинку АДРЕСА_2 , мешканці якої чинять перешкоди в користуванні власністю позивачу, а саме у 2016 році здійснили самочинне будівництво цегляної перегородки з металевими дверима, яка відокремлює тамбур від загального коридору. Відповідач ОСОБА_2 проживає у вказаній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_5 , вдвох вони самовільно облаштували цегляну перегородку за дверима в коридорі загального користування, захопивши частину загального коридору, закривши таким чином доступ до зовнішнього освітлення.
Відповідач ОСОБА_2 ні з усними, ні з письмовими заявами з проханням дозволити їй захопити частину коридору загального користування та облаштувати перегородку з дверима не зверталася. Позивач ОСОБА_1 не давала своєї згоди на встановлення цегляної перегородки, яка перегородила частину спільного коридору, а також не давала згоди на встановлення дверей, що відокремлюють коридор від сходової клітки.
Окрім того зазначає, що між сусідами ніколи не було теплих та дружніх відносин, спілкування обмежувалось рідкими привітаннями, з боку відповідачів часто відчувалась неприязнь та відсторонення, а з літа 2022 року відносини між ними погіршились та стали нестерпними, постійно виникають конфлікти. 
На неодноразові зауваження позивача сусіди не реагують, а виклик працівників поліції не дав ніякого результату, як і неодноразові звернення до Голови ОСББ «Каштан № 56», органів національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури. 
Позивач вважає, що будівництво цегляної перегородки з дверима в коридорі загального користування є самочинним будівництвом, тобто будівництвом без необхідних на це дозволів та затвердженої в установленому порядку технічної документації, яке порушує її особисті права щодо користування та розпорядження своєю власністю.
На підставі наведеного вище позивач просила суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 приміщенням спільного коридору, а саме знести за рахунок відповідача самовільно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування та демонтувати самочинно встановлені вхідні двері, що відокремлюють коридор спільного користування, ле розміщені квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , привівши приміщення загального коридору 5 поверху в будинку АДРЕСА_5 у попередній стан. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1 211,20 грн за сплату судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено,зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 приміщенням спільного коридору, а саме знести за її рахунок самовільно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування в будинку АДРЕСА_5 та демонтувати самочинно встановлені вхідні двері, що відокремлюють коридор спільного користування, де розміщені квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , привівши приміщення загального коридору 5 поверху в будинку АДРЕСА_5 у попередній стан. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач необґрунтовано зазначає про будівництво цегляної перегородки, так як цегляної перегородки взагалі немає, наявна тільки металева конструкція з дверима біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , яка не виходить за межі стіни під`їзду, яка огороджує сходовий проліт. Вказана конструкція встановлювалась багатьма співвласниками будинку з метою збереження тепла, зменшення шуму у квартирах.
Також апелянт зазначає, що встановлення вказаної металевої конструкції не потребує отримання дозвільних документів, так як роботи з встановлення металевої перегородки не передбачають втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, про що також зазначено у п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого Постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 406. 
Вказує, що позивачем не було надано доказів, які підтверджували б конкретні обставини порушення його прав, коли позивачу було обмежено чи позбавлено у доступі в користуванні приміщенням спільного коридору, ОСОБА_1 має комплект ключів до дверей приміщення спільного коридору, яким вона користується з моменту облаштування металевих дверей, що підтверджує вільний доступ до перегородки, жодних обмежень в доступі немає
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідачки – залишити без задоволення. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника – адвоката Горбенко І.В., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Сліпенького Р.С., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_6 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05 липня 2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 2-1426 державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В.
За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 11888 від 13 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 784 від 23 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 18 травня 2001 року по теперішній час.
Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та знесення самочинного будівництва, позивач посилалась на те, що будівництво цегляної перегородки з дверима в коридорі загального користування є самочинним будівництвом, тобто будівництвом без необхідних на це дозволів та затвердженої в установленому порядку технічної документації, яке порушує її особисті права щодо користування та розпорядження своєю власністю. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив їх доведеності. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло.
Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частиною 2 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно приписів ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно положень ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. (ст. 391 Цивільного кодексу України)
Частиною 9 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_6 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), справа № 1-2/2004 від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004,а саме п. 1.1. визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення
додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Пунктом 1.3. вирішено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних
будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 2015 року № 29, а саме п. 2 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Отже, виходячи з умов Закону, перегородка між квартирами є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно ч. 1,2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Частинами 1,2 статі 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст. 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. При цьому, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об`єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).
Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.
У відповідності до п. 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питання житлово - комунального господарства від 17 травня 2002 року № 76, встановлено, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, зокрема, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.
У відповідності до листа Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11 вересня 2006 року №5/6-2198 роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 29 грудня 2023 року, 17 жовтня 2023 року письмово зверталась із заявами до Голови ОСББ «Каштан № 56» про демонтаж перегородки, оскільки вона чинить перешкоди.
Як вбачається з відповіді № 45.3/2-1457ЖЄО від 10 червня 2022 року з ГУНП в Дніпропетровській області КРУП № 3 в ході розгляду справи за зверненням ОСОБА_1 з проханням притягнути до відповідальності невідомих осіб, які проживають за адресою АДРЕСА_2 , які вчиняють хуліганські дії, в ході розгляду справи даних щодо вчинення протиправних дій отримано не було.
Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника відповідача адвоката Саєнко Д. М. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/207 від 28 червня 2024 року надав інформацію, що згідно із визначенням наведеним у п. 4 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, право на виконання будівельних робіт має особа, яка має у власності чи управлінні будівлю/споруду. Питання щодо необхідності отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт може бути з`ясовано виключно в межах проведеного контрольного заходу (з можливістю дослідження як документів, що стосуються права власності (користування або управління об`єктом) так і технічних характеристик конструктивних елементів зведених конструкцій. Станом на час надання відповіді планові або позапланові контрольні заходи за адресою зазначеною у запиті відділом не проводились. Звернення від фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування законодавства у сфері містобудівної діяльності за вищевказаною адресою до відділу не надходили.
Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника позивача адвоката Трофименко М.В. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/159 від 16 травня 2024 року надав інформацію, що у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про документи, які дають право на виконання будівельних робіт на вказаному у запиті об`єкті.
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є донькою позивача по справі ОСОБА_1 , між ними та мешканцями квартири АДРЕСА_3 постійно виникають конфлікти, відповідач з чоловіком постійно б`ють по їх вхідним дверям, лякають її та матір, мати зверталась до дільничного, щоб він провів бесіду з сусідами. Сусіди розтрощили табуретку, також зі сторони відповідача були залякування, що вони обіллють кислотою.
На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цегляна перегородка з металевими дверима, яка відокремлює тамбур від загального коридору, встановлена відповідачем на п`ятому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_5 , біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 без проєкту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, тобто з порушенням встановленої процедури прийняття здійсненої реконструкції до експлуатації в установленому законом порядку та перешкодає позивачу у користуванні власністю.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач необґрунтовано зазначає про будівництво цегляної перегородки, так як цегляної перегородки взагалі немає, наявна тільки металева конструкція з дверима біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , яка не виходить за межі стіни під`їзду, яка огороджує сходовий проліт та вказана конструкція, за рішенням зборів ОСББ «Каштан 56», встановлювалась багатьма співвласниками будинку з метою збереження тепла, зменшення шуму у квартирах, з огляду на наступне.
Так, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 10 жовтня 2024 року, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан 56» утворено за адресою: АДРЕСА_5 , керівник Шевченко Ірина Миколаївна, вид економічної діяльності- 81.10 комплексне обслуговування об`єктів (основний), орган управління юридичної особи - вищий орган управління загальні збори співвласників, виконавчий орган управління - правління.
Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан 56» (далі- ОСББ «Каштан 56»), затверджений установчими зборами власників житлових приміщень будинку АДРЕСА_5 протокол № 1 від 08 жовтня 2017 року (далі- Статут).
Відповідно до пп. 1 п. 2.3 Статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном.
Відповідно до пп.3 п. 3.1 Статуту об`єднання має право визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту.
Відповідно до п. 4.1 Статуту управління будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.
Відповідно до п. 4.5 Статуту вищим органом управління об`єднання є загальні збори співвласників. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Пунктом 4.5.4. Статуту визначено, що у загальних зборах мають право брати участь усі співвласники.
Пунктом 4.5.11 Статуту визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
30 грудня 2023 року проведено загальні збори ОСББ «Каштан 56», присутні 6 співвласників. На порядку денному розглянуто питання щодо узгодження встановлення інженерно-технічних облаштувань (перегородок) для збереження тепла в квартирах, голова загальних зборів – відповідач ОСОБА_2 . Ухвалено рішення погодити розміщення вже встановлених перегородок, а також надати згоду всім співвласникам на встановлення у майбутньому перегородок біля квартир у будинку.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що встановлення спірної перегородки між квартирами відбулось до проведення зборів, дане питання поставлено на порядок денний після подання позову до суду, під час розгляду справи, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідачки в цій частині не заслуговують на увагу. 
Крім того відповідачем ОСОБА_2 не доведено в судовому засіданні та не підтверджено належними і допустимими доказами, що позивачем ОСОБА_1 було надано згоду на облаштування перегородки із дверима у тамбурі загального користування під час її встановлення.
Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до правової позиції,висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу дорогому у суді апеляційної інстанції, позивачкою надано договір про надання правничої (правової) допомоги № 5 від 07 червня 2025 року та додаток № 1 до договору № 5 про надання правничої (правової) допомоги від 07 червня 2025 року, відповідно до яких загальна сума договору складає 9 000 грн та визначена за надання послуг ОСОБА_1 з надання правничої (правової) допомоги за апеляційною скаргою про усунення перешкод у користування майном та знесення самочинного будівництва, тому вказані витрати позивача підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з залишенням апеляційної скарги відповідачки без задоволення, та залишенням без змін рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: