ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 січня 2026 року	Справа №160/31572/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09.10.2025 року за № 046050026354 про відмову в призначенні пенсії за п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року ОСОБА_1 .
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають в не зарахуванні ОСОБА_1 , періоду роботи з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року включно до пільгового стажу по Списку № 1, періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку протягом жовтня-грудня 2004 року та січня-березня 2007 року до загального страхового стажу та до пільгового стажу по Списку № 1; періоду навчання з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року включно, згідно диплому серії ДЛ НОМЕР_1 , виданого 21.05.1998 року, до загального страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
Зарахувати ОСОБА_1 , періоду роботи з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року включно до пільгового стажу по СПИСКУ №1; періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку протягом жовтня-грудня 2004 року та січня-березня 2007 року до загального страхового стажу та до пільгового стажу по Списку №1; період навчання з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року включно, згідно диплому серії ДЛ НОМЕР_1 , виданого 21.05.1998 року, до загального страхового стажу;
Повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , від 02.10.2025 року про призначення пенсії за п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» за №1788-ХІІ від 05.11.1991 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за №1058-ІV та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , пенсію за п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV з 25.09.2025 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09.10.2025 року за № 046050026354 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Позивачка уважає, що вона має відповідний вік для призначення пенсії та має право на зарахування до її стажу спірниих періодів. Позивачка посилалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
07 листопада 2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, яка доставлена до електронного кабінету відповідачів – 08.11.2025 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
14 листопада 2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову посилаючись, що станом на день подання заяви про призначення пенсії становив повних 45 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Страховий стаж становить 46 років 04 місяці 05 днів (в тому числі додатково за повних 20 років роботи за Списком № 1). Пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 20 років 07 місяців 02 дні. За результатими розгляду наданих Позивачем документів, доданих до заяви: не прийнято до уваги дані свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 01.11.1997, щодо зміни прізвища з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ”, оскільки відсутній підпис завідуючого відділом (бюро) запису актів громадянського стану; до страхового стажу не зараховано періоди: навчання з 01.09.1997 по 21.05.1998, згідно з дипломом ДЛ НОМЕР_1 від 21.05.1998, оскільки зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ”. Крім того, відсутній підпис Голови державної кваліфікаційної комісії; догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку, протягом жовтня - грудня 2004 року, оскільки відсутня довідка про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та протягом січня — березня 2007 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Страховий стаж за періоди роботи після січня 2004 року обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків пропорційно сплаченим внескам. До пільгового стажу роботи за Списком № 1 зараховано періоди роботи, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.01.2025 № 55-106, з урахуванням даних реєстру застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. 
26 листопада 2026 року до суду надійшли матеріали пенсійної справи.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 02.10.2025 Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
09.10.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 046050026354 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку.
Водночас, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить - 46 років 04 місяців 05 днів, в тому числі за Списком № 1 - 20 років 07 місяців 02 дні. До страхового стажу не зараховано періоди: навчання з 01.09.1997 по 21.05.1998, згідно з дипломом ДЛ НОМЕР_1 від 21.05.1998, оскільки зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ”. Крім того, відсутній підпис Голови державної кваліфікаційної комісії; догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку, протягом жовтня — грудня 2004 року, оскільки відсутня довідка про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та протягом січня — березня 2007 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. 
Тобто, фактично підставою для відмови в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є недостатній вік.
При цьому, з рішення вбачається, що позичка має достатній пільговий та страховий стаж.
Не погоджуючись з рішенням відповідача № № 046050026354 від 09.10.2025 року та вважаючи його протиправним позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Водночас, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
З 01.01.2004 року цим законом є Закон №1058, який був прийнятий на зміну положенням Закону №1788.
Отже, оскільки і Закон №1058, і Закон № 1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.
За приписами пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788 (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, далі - Закону №213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Приписи пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788 (в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ) обумовлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148 від 03.10.2017 року (далі по тексту - Закон №2148), внесено зміни до тексту Закону №1058 зокрема вказаний закон доповнено статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону № 2148 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788 у редакції Закону №213 та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону № 2148.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що до пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.
Частиною другою резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду обумовлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Крім того, частиною третьою вказаного рішення обумовлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам…».
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення), одночасно Конституційний Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 року за результатами перегляду зразкової справи № 360/3611/20, дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Як встановлено судом, позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку та мала загальний страховий стаж - 46 років 04 місяців 02 днів, в тому числі Списком №1 - 20 років 07 місяців 02 дні, отже, рішення Головного управління ПФУ в Миколаївської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV, є протиправним.
Отже, спірним у питанні наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення нею необхідного віку, який би давав їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відтак, позивач, яка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досягла 45 річного віку, мала необхідний стаж роботи (у тому числі пільговий стаж за Списком № 1), мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 046050026354 від 09.10.2025 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку підлягає скасуванню судом, як необґрунтоване.
Вирішуючи питання щодо не зарахування до загального та пільгового стажу позивачки перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період жовтня-грудня 2004 року та січня-березня 2007 року, та до загального страхового стажу періоди навчання у професійно-технічному училищі № 45 м. Кривий Ріг з 01.09.1997 року по 21.05.1998.
Так, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Далі - Закон № 1788-ХІІ).
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є зокрема виписка з трудової книжки.
Суд, зауважує, що до стажу роботи зараховується, саме час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми. 
У трудові книжці позивачки НОМЕР_4 від 29.05.2001 року відсутні записи про перебування у відпустці по догляду за дитиною, а доказів перебування її у відпустці по догляду не підтверджується письмовими доказами.
Суд, зауважує, що позивачка непозбавлена права надати до пенсійного органу документи, що підтверджують надання їй відпустки саме по догляду за дитиною до трьох років.
Щодо посилання відповідача на не зарахування до страхового стажу період навчання згідно диплому з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року включно, оскільки відсутній підпис Голови державної кваліфікаційної комісії та зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ”, а відповідачем не прийнято до уваги дані свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 01.11.1997, щодо зміни прізвища з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ”, оскільки відсутній підпис завідуючого відділом (бюро) запису актів громадянського стану.
Суд, уважає, такі висновки відповідача протиправними, оскільки доказів визнання недійсності вказаних документів суду не надано, а відповідачем недотримано обов`язку самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини. 
У зв`язку з чим протиправно не зарахував з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року період навчання у професійно-технічному училищі № 45 м. Кривий Ріг з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року до загального страхового стажу. 
Вимога позивачки про зарахування до пільгового стажу за списком № 1 період роботи з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року, підлягає задоволенню, оскільки з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року включно, безперервно, працювала в РУ ім. Кірова за професією машиніст крану, яка передбачена Списком № 1, розділ II, підрозділ а, позиція 1020100а-1753б, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року за № 162. Вищевказаний пільговий період моєї роботи в повному обсязі підтверджуються записами у трудовій книжці за номерами 1-5. Також, таке підтверджується і архівною довідкою № 01-01/06 від 03.01.2025 року, виданої ДП «Кривбасшахтозакриття», яке є розпорядником архіву РУ ім. Кірова, з додатками до неї вигляді копій особової картки, наказів про прийом на роботу та звільнення з роботи, а також переліку пільгових робочих місць по Списку № 1 по підприємству.
Водночас, вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати спірні періоди роботи та повторно розглянути заяву про призначення пенсії не підлягає задоволенню, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області, оскільки вказаний суб`єкт владних повноважень останнім розглядав надані позивачем документи і саме він має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку № 22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування стажу та розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 340/9245/21, від 08 березня 2023 у справі № 160/11878/22, від 05 квітня 2023 року у справі 160/11235/22, від 05 квітня 2023 року у справі 340/3832/22. 
З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС).
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Враховуючи, що правило пропорційного стягнення судового збору при частковому задоволенні позову стосується тільки вимог майнового характеру, тоді як заявлений позов містить вимоги немайнового характеру, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09.10.2025 року за № 046050026354 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у не зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року до пільгового стажу по Списку № 1, періоду навчання з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року, згідно з дипломом серії ДЛ НОМЕР_1 , виданого 21.05.1998 року, до загального страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , період роботи з 29.05.2001 року по 09.07.2002 року до пільгового стажу по Списку № 1, період навчання з 01.09.1997 року по 21.05.1998 року, згідно з дипломом серії ДЛ НОМЕР_1 , виданого 21.05.1998 року, до загального страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. 
В іншій частині позовних відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ-13844159) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев