ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №400/642/22
адміністративне провадження № К/990/5132/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року (головуючий суддя Ступакова І.Г., судді Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)
у справі №400/642/22 
за позовом ОСОБА_1 
до Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Софіївської сільської ради, в якому просив: 
1.1. визнати протиправним та скасувати пункт 17 рішення 12 сесії восьмого скликання Софіївської сільської ради від 07 грудня 2021 року № 446 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам»;
1.2. зобов`язати Софіївську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, за його клопотанням від 27 вересня 2021 року.
2. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що відповідач протиправно не надає дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки пункт 17 спірного рішення прийнятий всупереч частині 7 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
3. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
3.1. Визнано протиправним та скасовано пункт 17 рішення 12 сесії восьмого скликання Софіївської сільської ради від 07 грудня 2021 року № 446 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам».
3.2. Зобов`язано Софіївську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, за його клопотанням від 27 вересня 2021 року.
4. Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи судові рішення, Верховний Суд вказав на невжиття судами заходів з метою встановлення обставин щодо того, чи дійсно обрана позивачем земельна ділянка не належить до земель колективної власності, що є визначальним під час вирішення цієї справи. Також не було вчинено дій з метою встановлення наявності чи відсутності матеріалів щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах спірних правовідносинах.
5. Після нового розгляду Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 04 листопада 2024 року позов задовольнив: визнав протиправним та скасував пункт 17 рішення Софіївської сільської ради від 07 грудня 2021 року № 446 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам»; зобов`язав Софіївську сільську раду прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, за його клопотанням від 27 вересня 2021 року.
5.1. Суд першої інстанції мотивував свою позицію тим, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань Виробничий кооператив сільськогосподарський виробничий кооператив «Вівсянівське» (с. Вівсянівка, Новобузький район, Миколаївська область, 55634; код ЄДРПОУ: 03763744) припинено як юридичну особу 05 грудня 2005 року, а тому згідно з пунктом 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України з 01 січня 2019 року усі земельні ділянки, які належали йому на праві колективної власності вважаються власністю територіальної громади, на території якої вони розташовані. За висновками суду, відповідна земельна ділянка вважається такою, що перебуває у комунальній власності територіальної громади, а не у колективній, тому пункт 17 рішення №446 є протиправним і підлягає скасуванню.
6. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.
6.1. Суд апеляційної інстанції не погодився із позицією суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції застосовано положення пункту 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України без врахування норм Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», які дозволяють дійти висновку, що паювання земель сільськогосподарських підприємств, як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств. Нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності до спливу встановлених Законом строків реалізації особами своїх прав на земельні частки (паї), такі землі лише перебувають у розпорядженні відповідних органів місцевого самоврядування до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що органи місцевого самоврядування мають право тимчасово розпоряджатися землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності на них, а лише з 2025 року, у випадку відмови суб`єктів права колективної власності від права колективної власності на землю, звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вказав на законодавчу заборону до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, безоплатно передавати землі державної, комунальної власності у приватну власність, надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розробляти таку документацію.
7. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини: 
7.1. 27 вересня 2021 року позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за межами населених пунктів області.
7.2. 07 грудня 2021 року Софіївська сільська рада прийняла рішення № 446, у пункті 17 якого зазначила про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за межами населених пунктів. Вказано, що передача земельної ділянки, визначеної на графічних матеріалах, у власність гр. ОСОБА_1 суперечить вимогам п.п. 17, 21 Перехідних положень ЗК України та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» так як зазначена земельна ділянка віднесена до складу земель колективної власності, що підлягають паюванню.
7.3. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
8. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року.
8.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі слугувало неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Зокрема, скаржник стверджує про те, що судом апеляційної інстанції ухвалено оскаржувану постанову без врахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі №400/642/22.
8.2. Позивач наполягає на тому, що земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади в особі Софіївської сільської ради, тобто у комунальній власності. 
9. Софіївська сільська рада відзиву на касаційну скаргу не подала, хоча була належним чином повідомлена про відкриття касаційного провадження 25 березня 2025 року.
10. Миколаївська обласна прокуратура направила відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого вважає, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду та не навів інших висновків Верховного Суду на спростування тих, які застосовані апеляційним судом, у зв`язку з чим вважає за необхідне закрити касаційне провадження. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
11. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
12. Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у межах повноважень суду касаційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.
13. Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
14. Отже, передача у власність земельної ділянки передбачає виготовлення проекту землеустрою.
15. За результатами розгляду заяви громадянина, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки, або надати відмову у наданні такого дозволу.
16. Відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Софіївської сільської територіальної громади з тих підстав, що передача земельної ділянки, визначеної на графічних матеріалах у власність гр. ОСОБА_1 суперечить вимогам п. 17, 21 Перехідних положень ЗК України та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки зазначена земельна ділянка віднесена до складу земель колективної власності, що підлягають паюванню.
17. Оцінюючи правомірність відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки під час касаційного перегляду 07 серпня 2024 року цієї справи, Верховний Суд вказав судам попередніх інстанцій на необхідність встановлення правового режиму обраної позивачем земельної ділянки на підставі належних доказів, від чого залежатиме можливість передачі бажаної земельної ділянки у власність. 
18. Суд першої інстанції після нового розгляду дійшов висновку щодо протиправності пункту 17 рішення Софіївської сільської ради від 07 грудня 2021 року № 446 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» на тій підставі, що Виробничий кооператив сільськогосподарський виробничий кооператив «Вівсянівське» припинено як юридичну особу 05 грудня 2005 року, а тому усі його земельні ділянки вважається комунальною власністю територіальної громади.
19. На противагу зазначеним висновкам суд апеляційної інстанції вказав, що нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності до спливу встановлених Законом строків реалізації особами своїх прав на земельні частки (паї), такі землі лише перебувають у розпорядженні відповідних органів місцевого самоврядування до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Також зазначив, що органи місцевого самоврядування мають право тимчасово розпоряджатися землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності на них, і лише з 2025 року, у випадку відмови суб`єктів права колективної власності від права колективної власності на землю, звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним. Окрім цього, суд апеляційної інстанції звернув увагу на заборону до припинення (скасування) воєнного стану в Україні безоплатно передавати землі державної, комунальної власності у приватну власність, надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розробляти таку документацію.
20. Відповідно пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
21. Пунктом 21 Перехідних положень ЗК України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
22. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", з яким пов`язується момент переходу нерозпайованих земель колективної власності до комунальної власності, набув чинності 01 січня 2019 року.
23. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначаються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі - Закон № 899-IV).
24. У відповідності до статті 3 цього Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
25. Згідно із частиною другою статті 7 Закону № 899-IV у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються у комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.
26. За частиною першою статті 9 Закону № 899-IV розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
27. Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель (частина п`ята статті 9 Закону № 899-IV).
28. Згідно положень статті 13 Закону № 899-IV нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.
У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).
Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).
29. Положеннями статті 14-1 Закону № 899-IV, яку доповнено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", передбачено, що у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).
Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.
30. Таким чином для вирішення цього спору необхідним є визначення правового режиму земельної ділянки, за дозволом на розробку проєкту землеустрою якої звернувся ОСОБА_1 .
31. Судами встановлено, що співставлення даних, наданих Софіївською сільською радою графічних матеріалів та викопіювання з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та Технічної документації по складанню Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Вівсянівське» Новобузького району Миколаївської області підтверджує належність території, за рахунок якою позивач бажає сформувати земельну ділянку, до складу пайових земель, що перебували у колективній власності КПСП «Вівсянівське».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань Виробничий кооператив сільськогосподарський виробничий кооператив «Вівсянівське» (с.Вівсянівка, Новобузький район, Миколаївська область, 55634; код ЄДРПОУ: 03763744) припинено як юридичну особу 05 грудня 2005 року. 
32. З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів касаційної інстанції погоджується із мотивами суду апеляційного суду, що нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності до спливу встановлених Законом строків реалізації особами своїх прав на земельні частки (паї). А тому органи місцевого самоврядування мають право тимчасово розпоряджатися землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності на них, а лише з 2025 року, у випадку відмови суб`єктів права колективної власності від права колективної власності на землю, звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним. 
33. Суд апеляційної інстанції доречно зауважив і про внесені зміни до ЗК України із 07 квітня 2022 року, які полягають у тому, що до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
34. Так, Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №300/3771/22 сформував правовий висновок про те, що чинне законодавство, яке регулює відносини у період воєнного стану, не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про надання дозволу на складення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання та не звільняє від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
35. Таким чином, хоча спірні відносини виникли до введення воєнного стану, Суд зазначає, що на момент розгляду справи діє законодавча заборона, яка є самостійною перешкодою для задоволення вимоги про зобов`язання сільської ради надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
36. Отже, суд апеляційної інстанції на виконання постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у цій справі повно та всебічно з`ясував усі обставини справи та надав їм оцінку згідно з вимогами норм матеріального права.
37. Оскільки Суд перевірив доводи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду і не знайшов їх підтвердження, підстави для закриття касаційного провадження у цій справі, про які зазначив прокурор у відзиві на касаційну скаргу, відсутні. 
38. За таких обставин справи та правового регулювання, суд касаційної інстанції доходить висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
39. Відповідно до статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін