КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №758/14882/24
Апеляційне провадження
№ 33/824/898/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року (суддя Будзан Л.Д.) про направлення матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до органу досудового розслідування,

встановив:
постановою судді від 11 грудня 2024 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, матеріали справи направлено до Подільського УП ГУНП в м. Києві.
У поданій апеляційній апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, призначивши покарання в виді штрафу.
ОСОБА_1 вважає, що суддя місцевого суду, направляючи матеріали справи до органу досудового розслідування, необґрунтовано послалась на положення ст. 9 КУпАП, оскільки для закриття провадження у справі за такої мотивації, не може відбуватись заміна особи, яка вчинила це правопорушення, в даному випадку відсутні будь-які дані, що в діях інших осіб, крім ОСОБА_2 , є порушення, які тягнуть кримінальну відповідальність, суд такого не встановив, а за спричинення тілесних ушкоджень самому собі відповідальність не настає.
Також, ОСОБА_1 зазначає, що суд послався на статтю 253 КУпАП, однак, крім цитати статті суддя не зазначила, якого саме висновку вона, як посадова особа, дійшла, яке саме порушення має ознаки кримінального правопорушення і в чиїх діях наявні такі ознаки.
ОСОБА_1 вважає, що в даній справі не може застосовуватися стаття 253 КУпАП, оскільки відсутня одна з головних ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, - це потерпілий, а завдання шкоди особою, яка допустила порушення правил дорожнього руху, сама собі не є кримінально караною подією відповідно до законодавства України.
Крім цього, ОСОБА_1 вважає, що суддя місцевого суду дійшла передчасного висновку про наявність підстав для передачі матеріалів справи до органу досудового розлідування без з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, додавши, що вона є власницею автомобіля, яким керувала інший учасник дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3 , при цьому, вона вважає постанову судді місцевого суду необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду зазначила, що 13 листопада 2024 року, 

приблизно о 17 год. 00 хв., вона, керуючи автомобілем SuzukiSX 4, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить її матері - ОСОБА_1 , рухалась по вулиці Подільський узвіз, однак коли включився реверсний рух, на неї зненацька вилетів автомобіль Audiпід керуванням ОСОБА_2 .
Захисник ОСОБА_2 - адвокат Санченко Р.Г. проти прийняття апеляційної 
скарги заперечував, посилаючись на те, що суддя місцевого суду дійшла правильного висновку про неможливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП за умови існування відкритого кримінального провадження за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, у якому здійснюється досудове розслідування.
Також, адовокат Санченко Р.Г. просив апеляційну скаргу повернути, зазначаючи, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 можливий лише за умови закриття кримінального провадження за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди та встановлення відсутності вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди. 
Крім цього, адвокат Санченко Р.Г. зазначав, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного чи кримінального правопорушення, Правила дорожнього руху він не порушував, їдучи на дозволяючий сигнал світлофора по реверсній смузі, коли на нього зненацька виїхала водійка ОСОБА_3 на автомобілі SuzukiSX4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода, у якій ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта, відтак суддя місцевого суду дійшла правильного висновку про відсутність підстав здійснювати розгляд даної справи про адміністративне правопорушення та правомірно направила матеріали справи про адміністративне правопорушення до органу досудового розслідування.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частина 2 статті 294 КУпАП України передбачає, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
У рішенні Конституційного Суду № 2-рп/2015 від 31.03.2015 зазначено, що положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 172926 від 13 листопада 2024 року зазначено, що свідки чи потерпілі не залучалися.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.
Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при 

розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Статтею 124 КУпАПпередбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, роз`яснено, що пошкодження переліченого у ст. 124 КпАП України майна обов`язково повинно бути внаслідок порушення Правил дорожнього руху.
Тобто, умовами настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАПє наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Аналіз вказаних норм свідчить, що у разі вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, настання наслідків у вигляді майнової шкоди є обов`язковими, а відтак особа, якій правопорушенням завдано матеріальну шкоду, є потерпілою особою.
За обставинами даної справи ОСОБА_1 є власником автомобіля SuzukiSX 4, д.н.з. НОМЕР_1 , який був пошкоджений у результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а відтак вона є потерпілою особою і має право на оскарження постанови судді про закриття справи.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 172926 від 13 листопада 2024 року, цього ж дня о 17 год. 00 хв. у місті Києві по вул. Подільський узвіз, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Audi, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпеченої швидкості руху та допустив зіткнення з транспортним засобом SuzukiSX 4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. п. 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (с.с.2). 
22 листопада 2024 року адміністративні матеріали надійшли на розгляд до Подільськогорайонного суду м. Києва (с.с.7).
29 листопада 2024 року захисник ОСОБА_2 - адвокат Санченко Р.Г. звернувся до суду з клопотанням про передачу матеріалів справи про адміністравтине правопорушення до органу досудового розслідування, посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 листопада 2024 року, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, однак від госпіталізації відмовився, оскільки відчував лише незначний біль в області лівого плечового суглобу. Разом з тим, в подальшому, після 

закінчення оформлення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 почав відчувати сильний біль в місці отримання ушкодження, який не припинявся, тому він звернувся до КМКЛ № 4, де йому зробили МРТ, за результати якого встановили пошкодження плечового суглобу, а саме пошкодження передньо-медіального сегменту суглубової голівки, пошкодження задньої нижньої губи, пошкодження верхньої передньої губи, тобто розрив зв`язок плечового суглобу, яке потребує тривалого лікування та операційного втручання.
3 грудня 2024 року до Подільського районного суду міста Києва надійшов лист заступника начальника управління УПП в місті Києві Олександра Парамонова, до якого він додав копію аналогічного клопотання захисника ОСОБА_2 - адвокат Санченко Р.Г., яке просив долучити до матеріалів справи та передати матеріали справи до органу досудового розлсдіування.
Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення та направляючи матеріали справи до органу досудового розсдіування, суддя місцевого суду виходила з того, що ОСОБА_2 зазнав в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, що може свідчити про наявність в даному випадку ознак кримінального правопорушення.
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з постановою судді з таких підстав.
Статтею 253 КУпАП передбачено, що якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, вінпередає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, зазначено, «установивши в діях особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ознаки злочину, суддя відповідно до ст. 253 КпАП зобов`язаний вмотивованою постановою передати матеріали за належністю - прокурору, органу досудового слідства або дізнання - для вирішення питання про порушення кримінальної справи.»
Отже, підставою для направлення матеріалів справи органу досудового розслідування може бути тільки встановлення судом при розгляді справи в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознак кримінального правопорушення.
Аналіз вказаної норми свідчить, що суддя зобов`язаний розглянути протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно особи, а також надані суду матеріали, і тільки, установивши, що в діях цієї особи наявні ознаки злочину, суддя зобов`язаний мотивованою постановою передати матеріали до органу досудового розслідування.
Однак, зміст постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року свідчить, що суддя не здійснювала розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 , наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у своєнні адміністративного правопорушення не встановлювала, у постанові не наведені обґрунтування закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_2 та направлення матеріалів до органу досудового розслідування, та не зазначені ознаки злочину в діях ОСОБА_2 , які були встановлені суддею при розгляді справи і які стали підставою для висновку про необхідність направлення справи до органу досудового розслідування.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений саме стосовно ОСОБА_2 , а не іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3 , а відтак суддя місцевого суду повинна була здійнити розгляд справи в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення, перш ніж вирішувати питання про направлення матеріалів справи до Подільського УП ГУНП в м. Києві для проведення досудового розслідування за фактом 

отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. 
Крім того, суддя не врахувала, що отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень у результаті дорожньо-транспортної пригоди, не є підставою для закриття провадження за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 .
За таких обставин, постанова судді про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, та направлення матеріалів справи до Подільського УП ГУНП в м Києві не ґрунтується на нормах законодавства, є незаконною та підлягає скасуванню.
Разом з цим, вимоги апеляційної скарги про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення, задоволенню не підлягають.
Відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктних правовідносин є кримінальне процесуальне законодавство.
Відповідно до положень ст.ст. 26 і 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у поєднанні із положеннями п. 20 ч. 1 ст. 3 та Глави 31 КПК України дають підстави стверджувати те, що до компетенції апеляційного суду віднесено перегляд рішень судів першої інстанції у межах обставин, які були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Судове рішення ухвалене у першій інстанції судом апеляційної інстанції може переглядатись лише щодо тих обставин, які досліджувались у суді першої інстанції, щодо яких суд першої інстанції зробиввідповідні висновки, надавши цим висновкам відповідної процесуальної форми у формі судового рішення.
За умови не дослідження фактичних обставин справи та не надання їм відповідної правової оцінки у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити щодо цих обставин рішення по суті, оскільки вчинення таких дій виходить за межі компетенції апеляційного суду, як суду уповноваженого на перевірку законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні.
Крім того, розгляд справи безпосередньо апеляційним судом, позбавить учасників справи права на апеляційне оскарження постанови.
Як вбачається із постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року відносно ОСОБА_2 , питання щодо наявності (відсутності) у діях останнього складу адміністративного правопорушення у ході судового розгляду не досліджувалось та будь-яких рішень із цього приводу суддею не ухвалювалось, тобто відповідне судове рішення по суті не приймалось. 
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 рокупідлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду.
Враховуючи викладене, керуючись статями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:
апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 рокупро закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направлення матеріалів справи до Подільського УП ГУНП в м. Києві, скасувати.

Матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2  за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, направити до Подільського районного суду міста Києва для розгляду.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт