Справа № 629/5300/25
Номер провадження 2/629/68/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Олексенко Т.В., представника позивача - адвоката Здєльника С.І., представника відповідачки - адвоката Ільченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, -
встановив:
Представник позивача адвокат Здєльник С.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію за 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної на ім`я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07.03.2001р., посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Степанчук Н.О., 07.03.2001р., реєстровий № 1-316, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у сумі 602400 грн. 00 коп.; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати, у тому числі: судовий збір у сумі 6024 грн., витрати на оплату послуг з оцінки майна, у сумі 3000 грн. Зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана на ім`я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07.03.2001р., посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Степанчук Н.О., реєстровий № 1-316, в якій на даний час зареєстрована відповідач, є об`єктом права спільної часткової власності позивача та відповідача. Вказаний об`єкт є неподільний, спільне володіння і користування майном є неможливим, при цьому відповідач має можливість виплатити грошову компенсацію за частку позивача у спільній власності за рахунок коштів, які надходять у зв`язку зі стягненням органами державної виконавчої служби з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 грошової компенсації в рахунок частки іншого об`єкта спільної часткової власності нежитлового вбудованого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1033800,00 грн. Відповідач отримав пропозицію про вирішення спору, однак у добровільному порядку відмовився від виділу частки майна шляхом виплати компенсації. 
Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Здельника С.І. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Також адвокатом Здєльником С.І. надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що ВП ВС у справі № 209/3085/20 дійшла висновку, що чинним законодавство не передбачено отримання попередньої згоди відповідача на стягнення з неї компенсації та отримання у власність спірної частки у спільному майні, оскільки надання такої згоди є прерогативою співвласника (позивача), який бажає виділу, і він її надав, звернувшись з позовною заявою про отримання грошової компенсації за частку у спільному майні. Також ВП ВС у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Оскільки стягнення буде звернуте на присуджену відповідачу річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»), тобто на 1/2 частину квартири, яка належала ОСОБА_1 , при цьому інша 1/2 частина спірної квартири, якою на даний час володіє відповідач ОСОБА_2 залишиться у її розпорядженні та володінні, таке стягнення не призведе до порушення права відповідача на мирне володіння майном і не вимагатиме виселення відповідача разом з неповнолітньою дитиною зі спірної квартири. Крім того, чинне законодавство передбачає можливість зарахування за заявою сторони зустрічних вимог, наслідком подання якої є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, у тому числі на стадії виконання судового рішення (див. Постанову ВС від 08.09.2021 у справі №761/33621/18), окрім того сторони не позбавлені можливості укласти мирову угоду на стадії виконання судового рішення, здійснивши взаємозалік зобов`язань ОСОБА_1 у цивільній справі №629/5392/24, та зобов`язань ОСОБА_2 у цивільній справі №629/5300/25, задоволення позовних вимог у справі №629/5300/25 не буде надмірним тягарем для відповідача. Також зазначив, що судове рішення Харківського апеляційного суду від 20.04.2017 у справі №2025/3868/2012 набуло чинності, відхід від презумпції рівності часток, про який просить відповідач, з урахуванням витрат, які були понесені до 2013 року, тобто до ухвалення судом рішення від 20.04.2017 у справі №2025/3868/2012, не передбачений чинним законодавством. Окрім того, докази витрат відповідача на утримання майна не відповідають критерію належності та допустимості.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, відповідно до клопотання її представника - адвоката Ільченко І.В., відповідачка бере участь у справі виключно через свого представника.
Адвокатом Ільченко І.В. надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що позивач не надав суду доказів неможливості виділу його частки спірної квартири в натурі та неможливості користуватися своєю часткою квартири. Крім того, відповідачка не має фінансової можливості сплатити позивачу компенсацію, оскільки не працює та не має доходів, має на утриманні малолітню дитину, яка хворіє на алергічний хронічний риносинусит та потребує постійного лікування. Спірна квартира є єдиними місцем проживання її та її неповнолітнього сина, а також повнолітньої доньки позивача. Посилання позивача на відкриття виконавчого провадження на підставі судового рішення від 04.02.2025 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації як на підставу наявності в останньої фінансової можливості є неспроможними, оскільки Верховний Суд ухвалою від 25 липня 2025 року зупинив виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, до закінчення касаційного перегляду справи. При цьому, позивач так і не сплатив компенсацію, присуджену відповідачці вказаними судовими рішеннями. Відповідачка не надає свої згоди на стягнення з неї компенсації та отримання у власність ще 1/2 частки квартири. ОСОБА_2 відремонтувала квартиру та створила належні житлові умови, тому, за відсутності фінансової можливості сплатити позивачу компенсацію у розмірі його частки, задоволення позову призведе до примусового виконання судового рішення та продажу квартири, що становитиме надмірний тягар для ОСОБА_2 . Крім того, відповідачка не погоджується з вартістю квартири, зазначеної позивачем. Вказала, що оцінювач фактично для порівняння обрав найбільш дорогі варіанти продажу, які мають сучасний ремонт та продаються з меблями і технікою. При цьому, експерт визначив коригуючий коефіцієнт лише на рівні 5%, не маючи фактично доступу до спірної квартири та відповідно інформації про склад меблів та техніки у порівнюваних квартирах, їх вартість. Також оцінювач не врахував соціально-економічні фактори, пов`язані із війною та розташуванням спірної квартири поблизу лінії бойового зіткнення, що суттєво впливає на рівень попиту та пропозиції на квартири у м. Лозова. Відповідачка також звернулась до суб`єкта оціночної діяльності, який провів оцінку квартири та визначив ринкову вартість у розмірі 744120,00 грн. Також зазначає про суттєве збільшення фактичної вартості квартири з моменту її придбання за рахунок поліпшень, здійснених відповідачкою. Так, протягом 2006-2013 років відповідачка за власні кошти провела реконструкцію та капітальний ремонт квартири, замінила двері, вікна, підлогу, оновила меблі та техніку. Загалом вартість ремонтних робіт склала 106534,78 грн., що еквівалентно на час виконання робіт/придбання речей 20955,96 дол. США. Позивач, якому належить 1/2 частка квартири, витрат на ремонт та утримання спірної квартири з моменту її придбання та до теперішнього часу не здійснював.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Здєльник С.І. враховуючи визнання відповідачкою позову в сумі 372060 грн., погодився з оцінкою спірної квартири у розмірі 744120,00 грн., зазначеною у Звіті про оцінку майна, наданого відповідачкою, позовні вимоги уточнив в частині розміру грошової компенсації, просив стягнути з відповідачки 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в розмірі 372060 грн.
Представник відповідачки - адвокат Ільченко І.В. у судовому засіданні визнала позовні вимоги частково в сумі 372060 грн., з урахуванням наданого нею Звіту про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість спірної квартири складає 744120,00 грн. Зазначила, що при оцінці квартири за замовленням позивача, оцінювач фактично для порівняння обрав найбільш дорогі варіанти продажу, які мають сучасний ремонт та продаються з меблями і технікою. При цьому, експерт визначив коригуючий коефіцієнт лише на рівні 5%, не маючи фактично доступу до спірної квартири та відповідно інформації про склад меблів та техніки у порівнюваних квартирах, їх вартість. Також оцінювач не врахував соціально-економічні фактори, пов`язані із війною та розташуванням спірної квартири поблизу лінії бойового зіткнення, що суттєво впливає на рівень попиту та пропозиції на квартири у м. Лозова.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2000 року, шлюбні відносини підтримували до квітня 2002 року. 07.10.2004 року шлюб між сторонами розірвано.
Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 07.03.2001 ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.03.2002 ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, набув право власності на нежитлове вбудоване приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 160,5 кв.м.
На даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , 2015 року народження, а також, зі слів відповідачки, без реєстрації проживає повнолітня донька сторін ОСОБА_4 .
Рішенням Лозівського міськрайонного суду від 09.04.2015 у справі №2025/3868/2012 відмовлено у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу майна подружжя та частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Залишено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Визнано нежитлове вбудоване приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 . У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.04.2017 у справі №2025/3868/2012, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 05.09.2018, рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2015 змінено, скасовано його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ вбудованого нежитлового приміщення та в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . В цій частині ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею в порядку поділу сумісного майна подружжя права власності на 2/3 частини вбудованого нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за іншими підставами. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання вбудованого нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 його особистою приватною власністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду від 04.02.2025 у справі №629/5392/24, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного суду від 10.06.2025, в порядку поділу майна спільної сумісної власності подружжя стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в рахунок частки нежитлового вбудованого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1033800,00 грн. В іншій частині відмовлено.
23.07.2025 головним державним виконавцем Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у справі №629/5392/24 в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 1033800,00 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2025 зупинено виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 10.06.2025, до закінчення касаційного перегляду справи.
Постановою Верховного Суду від 10.12.2025 рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2025 та постанову Харківського апеляційного суду від 10.06.2025 залишено без змін. Поновлено виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2025 та постанови Харківського апеляційного суду від 10.06.2025.
20.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідачки з листом (поштове відправлення 6460200059770), яким запропонував за згодою сторін вирішити питання про виділ його частки у іншому об`єкті спільної часткової власності квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .
У лютому 2025 року поштове відправлення 6460200059770 було повернуте відправнику з поміткою «за закінченням терміну зберігання».
З метою розрахунку розміру грошової компенсації за 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ПП «Аріадна».
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку ПП «Аріадна» від 03.07.2025 ринкова вартість 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 становить 1204800 грн.
У свою чергу, відповідачка також звернулась до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Оцінка 24», яким проведено оцінку вищевказаної квартири та визначено її ринкову вартість у розмірі 744120,00 грн.
Суд не приймає Звіт про незалежну оцінку ПП «Аріадна» від 03.07.2025, оскільки при оцінці квартири за замовленням позивача, оцінювач фактично для порівняння обрав найбільш дорогі варіанти продажу, які мають сучасний ремонт та продаються з меблями і технікою. При цьому, експерт визначив коригуючий коефіцієнт лише на рівні 5%, не маючи фактично доступу до спірної квартири та відповідно інформації про склад меблів та техніки у порівнюваних квартирах, їх вартість. Також оцінювач не врахував соціально-економічні фактори, пов`язані із війною та розташуванням спірної квартири поблизу лінії бойового зіткнення, що суттєво впливає на рівень попиту та пропозиції на квартири у м. Лозова.
Крім того, позивач погодився з оцінкою квартири, проведеною суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка 24», визначеною у розмірі 744120,00 грн.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 18.08.2025, дохід відповідачки ОСОБА_2 за січень та лютий 2025 складає 10000 грн., за період березень 2024 - червень 2025 відсутня інформація про доходи.
При вирішенні даного спору суд ураховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 466/2128/23, а саме, що під час вирішення спорів про припинення права на частку у праві спільної часткової власності на квартиру (житловий будинок), яка є єдиним житлом відповідача (відповідачів), суд зобов`язаний оцінювати реальну платоспроможність відповідача (відповідачів) сплатити компенсацію без втрати єдиного житла, перевіряти дотримання принципу пропорційності втручання у право на житло відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та забезпечувати справедливий баланс інтересів співвласників з урахуванням засад добросовісності, розумності й справедливості (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).
Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У статті 321 ЦК України реалізовано конституційний принцип непорушності права власності, визначений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 та 7 ст. 41 Конституції України, ч. 1 та 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).
Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відтак, ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав особи в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи, що відповідачка позов визнає та погоджується зі стягненням з неї грошової компенсації за 1/2 частку квартири в розмірі 372060 грн., суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням уточнень.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». 
Позивачем сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 6024 грн., за вимогу немайнового характеру - 1211,20 грн.
З урахуванням уточнення позовних вимог, ціна позову складає 372060 грн., а отже з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4931,80 грн. (3720,60 грн. + 1211,20 грн.), а 2303,40 грн. підлягають поверненню позивачу як зайво сплачені.
Судові витрати позивача з оплати послуг оцінки майна в розмірі 3000 грн. суд не стягує на його користь з відповідачки, оскільки судом не приймається Звіт про незалежну оцінку, виконаний ПП «Аріадна».
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у сумі 372060 грн.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 4931,80 грн. 
Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1  частину судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» від 22.07.2025, а саме в сумі 2303,40 грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя       Олексій ПОПОВ