Справа № 560/16251/25
	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
іменем України

31 грудня 2025 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась представник позивача ОСОБА_1 адвокат Керницька Ілона Романівна із заявою від 22.12.2025 в якій просить: стягнути з Міністерства культури та стратегічних комунікацій України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35000 гривень.

Представник відповідача Кострюкова Людмила Миколаївна у клопотанні від 24.12.2025 просить: 1) змінити назву Міністерства культури та стратегічних комунікацій України на Міністерство культури України; 2) зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 1184 гривень.

Відповідно до відповіді №2199409 від 31.12.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код 43220275 має Міністерство культури України.

Відповідач у заяві пояснив, що відповідно до постанови КМ України від 29.10.2025 за №1396 Міністерство культури та стратегічних комунікацій України перейменовано на Міністерство культури України, тому, з урахуванням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та вимог ст.52 КАС України, слід замінити відповідача на Міністерство культури України.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, від 18.01.2024 у справі N 9901/459/21 вказала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач не заперечує, що представник позивача витратила 8 годин, однак розмір правової допомоги визначає з розрахунку: 8 год. х 148 гривень = 1184 гривень.

При цьому, адвокат просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 35000 гривень за 23 год. роботи, відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги №205 від 29 серпня 2025 року. 

Так як відповідачем не заперечується 8 год. роботи адвоката, тому, з урахуванням вартості 1 год. за правочином 2000 гривень, а також: 1) розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; 2) часткового задоволення позову, з урахуванням реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що відшкодуванню підлягає: 8 год. х 2000 гривень = 16000 гривень витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. 

Керуючись статтями 6, 52, 72-77, 139, 244, 246, 250, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити клопотання Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про заміну його на Міністерство культури України ( ідентифікаційний код 43220275).
Частково задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Керницької Ілони Романівни.
Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства культури України
В решті вимог заяви адвоката Керницької І.Р. відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31 грудня 2025 року 

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Міністерство культури України (вул. Франка Івана, 19,м. Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 43220275) 	
Третя особа:		

Головуючий суддя 		А.І. Петричкович