Справа № 161/15177/25 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/199/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю: 
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – Мельник В. М.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 13 вересня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами, які містяться на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, яка декілька разів перевипускалася та змінювалися умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що 28.04.2020 клієнт з метою зміни умов кредитування підписав Паспорт споживчого кредиту, а 03.08.2021 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг , в якій було визначено всі істотні умови надання йому послуг з кредитування. Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Однак, відповідач не виконав умови договору належним чином, тому у нього станом на 23 червня 2025 року виникла заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 185618,98 грн, з яких: 150085,04 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35533,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13 вересня 2012 року у загальному розмірі 185618,98 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 вересня 2012 року в розмірі 185618 гривень 98 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь АТ КБ «Приватбанк» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, в сумі 2422 гривні 40 копійок.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що анкета-заява позичальника від 13 вересня 2012 року та копія Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 серпня 2021 року, які долучає до матеріалів справи позивач, не є належними та допустимими доказами укладення ним кредитного договору з банком, адже вони не містять його підпису та він не ознайомлений з наданими суду Умовами та Правилами. Також заборгованість нараховувалася з 2012 року і не були застосовані норми позовної давності. На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, в результаті чого в порушення вимог норм процесуального права, зокрема, ст.263 ЦПК України, а також неправильного застосування норм матеріального права ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.
АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін.
Відзив мотивовано тим, що відповідач став клієнтом банку у 2012 році на підставі анкети-заяви від 13 вересня 2012 року. В подальшому відповідач користуватися на постійній основі кредитними коштами, починаючи з 2014 року про, що свідчить довідка про видані картки та довідка про встановлені ліміти кредитування. 03 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, змінивши умови кредитування та прийнявши пропозицію позивача щодо умов користування банківським рахунком. В даній заяві вказано, що відповідач діяв на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підтвердив підписанням цієї Заяви приєднання до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, та що приймає всі права й обов`язки, встановлені в цьому Договорі, й зобов`язується їх належним чином виконувати. Даний договір містить усі умови, притаманні кредитному договору, а саме його укладено в письмовій формі, погоджено розмір відсоткової ставки, порядок повернення кредиту.
Позивач зазначає, що на підставі заяви від 03 серпня 2021 року ОСОБА_2 користувався кредитними коштами шляхом отримання останніх та їх повернення, здійснював платежі, а також поповнював картку, про що свідчать виписки за рахунком, які в сукупності з іншими доказами підтверджують заборгованість відповідача за кредитом.
Відповідно до виписки по рахунку заборгованість відповідача перед позивачем виникла, починаючи з 21 жовтня 2023 року. До даної дати заборгованість була відсутня, тобто фактично, починаючи з 21 жовтня 2023 року відповідач здійснив прострочення платежу, а відтак встановлений 3-ох річний строк позовної давності (ст. 256 ЦК України) не пропущено. Крім того, усі строки позовної давності фактично були зупинені, починаючи з 02 квітня 2020 року у зв`язку із запровадженням карантину в Україні, а в подальшому у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Вказує, що банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості у 2025 році, тобто в межах строку позовної давності. Сам по собі факт користування кредитними коштами клієнтом з 2012 року не є підставою для застосування строку позовної давності. Хоча відповідач активно користувався кредитними коштами з 2014 року, проте заборгованість виникла у нього з 21 жовтня 2023 року. До вказаної дати позивач не просить стягнути заборгованість з відповідача, оскільки її не було. 
Позивач звертає увагу, що апелянт у скарзі не вказав, що ним особисто не підписувалась заява від 13 вересня 2012 року. Дана анкета-заява містить особистий підпис відповідача, здійснений власноруч. Також заява в 2021 році підписана особисто відповідачем 03 серпня 2021 року о 09:24:29 год на планшеті у відділенні банку на підставі Закону України «Про електронну комерцію в Україні». Крім того, того ж дня відповідач отримав кредитну карту 03 серпня 2021 року о 09:21:30 год, про що міститься його фото у програмних комплексах банку. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання умов договору, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах заявлених позивачем вимог у загальному розмірі 185618,98 грн.
Проте, з такими висновками суду колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне. 
У справі встановлено, що 13 вересня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». У заяві зазначено, що позичальник згідний з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані йому в письмовому вигляді.
До позову банком додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 30 травня 2012 року № СП-2012-6737605 (т. 1 а.с. 41-95).
Відповідач заперечував факт підписання ним відповідних Умов та Правил. Позивачем не спростовано ці заперечення.
Однак, у судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_2 , будучи клієнтом банку з 2012 року, активно користувався кредитними картками, які перевидавалися банком.
Як убачається з матеріалів справи, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що ОСОБА_2 видано наступні картки:
НОМЕР_1 , строк дії – 04/18, тип – Універсальна;
НОМЕР_2 , строк дії – 03/22, тип – Універсальна GOLD;
- НОМЕР_3 , строк дії – 10/23, тип – Універсальна GOLD;
НОМЕР_4 , строк дії – 08/24, тип – Універсальна GOLD;
- НОМЕР_5 , строк дії – 08/25, тип - Універсальна GOLD (а.с.32, т.2).
Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н), указано, що старт карткового рахунку відбувся 14 серпня 2014 року за картою НОМЕР_1 . У подальшому періодично відбувалось коригування кредитного ліміту у бік його збільшення, починаючи з 500,00 грн до 150 000 грн, закінчуючи кредитним лімітом у розмірі 0,00 грн 31 січня 2025 року.
Згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором за період з 14 серпня 2014 року по 23 червня 2025 року, що узгоджується із випискою за договором № б/н від 13 вересня 2012 року за період з 21 жовтня 2021 року по 01 червня 2025 року, підтверджується факт активного користування ОСОБА_2 банківськими послугами, зокрема кредитними коштами за названими картками та часткового погашення кредитної заборгованості. 
Таким чином, за змістом розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також періодично сплачував суми на погашення кредиту.
Як установлено судом, відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факту підписання анкети-заяви від 13 вересня 2012 року та заяви від 03 серпня 2021 року. Разом з тим, заперечуючи проти розміру нарахованої заборгованості, не надав жодного контррозрахунку боргу, не просив суд призначити судову економічну експертизу щодо визначення правильності нарахованого боргу з урахуванням сплачених ним сум за період користування коштами з 2014 року.
Станом на 23 червня 2025 року розмір заборгованості позивачем нараховано в сумі 185618,98 грн, з яких: 150085,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35533,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками .
Отже, колегія суддів вважає, що позивачем наданими доказами доведено факт виникнення заборгованості за тілом кредиту в межах наданого банком ліміту в сумі 150085,04 грн за період з 21 жовтня 2023 року до 01 червня 2025 року. 
Однак, в частині стягнення заборгованості за процентами апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Аналізуючи надані позивачем докази та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення між банком з однієї сторони та відповідачем з іншої кредитного договору та виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме - надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Разом з тим, апеляційний суд вважає частково підставними доводи апеляційної скарги та не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача. 
В процесі користування рахунком 03 серпня 2021 року відбулась зміна відсоткової ставки на 40,8% річних для карт Універсальна Gold. При цьому, за встановленою банком відсотковою ставкою відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за даним договором заборгованість відповідача станом на 23 червня 2025 року за простроченими відсотками нарахована в розмірі 35533,94 грн. 
Зміст виписки свідчить про те, що відповідач упродовж тривалого часу отримував певну суму кредитних коштів в рамках встановленого заздалегідь ліміту, здійснював погашення частини отриманої суму кредиту, сплачував відсотки фактично за надану можливість користуватися кредитними коштами.
З виписки видно, що банком нараховувались щомісячно для списання відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,4 %.
Проте, виходячи з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.33 т.2), виданої позивачем та долученої до матеріалів справи, кредитний ліміт ОСОБА_2 було збільшено з 26 жовтня 2023 року до 150000 грн, а з 31 січня 2025 року – зменшено до 0 грн. 
Таким чином, після зміни кредитного ліміту до розміру 0,00 грн банк безпідставно продовжував нарахування відсотків за користування кредитним лімітом після 31 січня 2025 року.
Отже, нараховані банком відсотки за користування кредитним лімітом за період з 31 січня 2025 року по 01 червня 2025 року в сумі 25331,84 грн не підлягають стягненню і в задоволенні вимог у цій частині позову слід відмовити.
Підсумовуючи викладене, враховуючи доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів, та неспростування в повному обсязі вимог банку щодо порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зменшити заявлену позивачем суму процентів з 35 533,94 грн до 10202,10 грн. 
Відповідно до п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення відсотків та зменшити суму заборгованості на 25331,84 грн, стягнувши з відповідача в користь банку борг у сумі 160287,14 грн, з яких: тіло кредиту – 150085,04 грн та проценти – 10202,10 грн. 
Разом з тим, слід взяти до уваги, що відповідач є інвалідом 1 групи і відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає нормам вказаного Закону, у зв`язку з чим у цій частині підлягає скасуванню.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 надав докази звільнення його від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Як убачається із матеріалів справи, за подачу апеляційної скарги відповідачу, з урахуванням коефіцієнту 0,8, слід було сплатити судовий збір у розмірі 3633,60 грн, а оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, а також те, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково (відповідно на 86% та 14 %), з АТ КБ "Приватбанк" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 508,70 грн (3633,60 грн х 14%), що пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. 244, 268, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції . 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 вересня 2012 року в розмірі 160287 (сто шістдесят тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 14 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в дохід держави судовий збір в сумі 508 (п`ятсот вісім) гривень 70 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя

Судді: