Справа № 420/18062/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Позивачка звернулась до Головного управління ДПС в Одеській області із позовною заявою до суду, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №23451/15-32-07-06 від 15.05.2025 р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що оскаржуване ППР є протиправним, оскільки фактична перевірка проведена на підставі наказу складеного з порушенням норм ПКУ. Відсутність у наказі обов`язкової інформації про найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), а також не зазначення контролюючим органом фактичних підстав, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, для проведення перевірки позивача, а саме наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, дає підстави для висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки було здійснено протиправно. Допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки призводять до відсутності правових наслідків таких, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування рішення, прийнятим за її результатами.
Крім того, акт перевірки від 24.05.2025 р. оформлений на фірмовому номерному бланку із №015081, при цьому в графі відомості щодо реєстрації акта в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання не має відповідних відомостей щодо реєстраційного номера акту. В той же час, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №23451/15-32-07-06 від 15.05.2025 р. прийнято на підставі акту перевірки від 24.04.2025 р. за №34392/ Ж5/26/15/07/3079907469, з позначкою зареєстрований 25.04.2025 р. Отже, вказані обставини є порушенням вимог ст. 86 ПК України в частині реєстрації та надання акта перевірки та свідчить про те, саме податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі іншого акта перевірки №№34392/Ж5/26/15/07/3079907469, який позивачем не отримувався.
Акт перевірки не містить даних про повторність порушення, а отже виходячи з вищевикладеного застосована санкція повинна становити 80 000,00 грн. Таким чином, до позивача застосовано санкцію, яка взагалі не відповідає можливим зафіксованим порушенням.
Відповідач ГУ ДПС в Одеській області подали відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали та зазначили, що наказ ГУ ДПС в м. Києві від 01.04.2025 № 2448-п, відповідає вимогам податкового законодавства, а тому перевірка призначена та проведена правомірно. ФОП ОСОБА_1 28.03.2025 р. проведено розрахунок в готівковій формі оплати на суму 100 000 грн та 15.04.2025 проведено контрольно-розрахункову операцію з придбання сертифікатів на загальну суму 80000 грн, однак видано розрахунковий документ невстановленої форми та змісту, що імітує фіскальний чек, створений за допомогою ПРРО «Вчасно.Каса». При цьому інформація про такі розрахунки не відображається в системі обліку даних РРО. За результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт від 25.04.2025 № 34392/Ж5/26/15/07/3079907469, в якому викладені порушення, які зафіксовані під час проведення фактичної перевірки та застосовані штрафні санкції про що винесене ППР. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачка подала відповідь на відзив в якому зазначила, що операція від 28.03.2025 р. з придбання «сертифікату 100 000 грн. (1651)» на суму 100 000 грн. не може рахуватись як контрольний захід, здійснений посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві, адже його вчинено поза межами призначення перевірки (01.04.2025 р.) та наявності повноважень на проведення такого заходу (15.04.2025 р.). Відповідачем не вірно визначено суми порушень з яких розраховано штрафну санкцію: замість 80000,00 грн. (суми реалізації), визначено 160 000,00 грн. (з яких визначено штраф). У розрахунку відповідачем допущено помилку, адже замість 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення, застосовано 100%. Просить відхилити обґрунтування відповідачів.
Ухвалою суду від 12.11.2025 витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області належно засвічену копію доповідної записки управління фактичних перевірок від 01.04.2025 №778/26-15-07-07-00-12, яка стала підставою для призначення фактичної перевірки.
24.11.2025 року до суду надійшло клопотання від ГУ ДПС в Одеській області в якому зазначили, що вони позбавлені можливості надати суду копію вищезазначеного документу, оскільки відповідна доповідна записка відсутня в управління, бо фактична перевірка, результати якої, у вигляді винесеного податкового повідомлення-рішення проводилась іншим територіальним підрозділом контролюючого органу – Головним управлінням ДПС у м. Києві. З метою отримання детальної інформації з приводу всіх обставин проведеної контролюючим органом фактичної перевірки та для належного розгляду судової справи № 420/18062/25, просять залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – Головне управління ДПС у м. Києві.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року, незважаючи на формальні підстави невиконання відповідачем ухвали суду від 12.11.2025 року та враховуючи, що доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.04.2025 №778/26-15-07-07-00-12 не була надана суду відповідачем, але є необхідним доказом джля вирішення цього спору, суд витребував в Головного управління ДПС у м. Києві вказаний документ.
Станом на 19.012026 року як відповідач, так і ГУ ДПС у м. Києві не надали суду доповідну записку.
Щодо клопотання про залучення до участі у справі як третю особі ГУ ДПС у м. Києві, суд зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.05.2025 № 23451/15-32-07-06 прийняте відповідачем - Головним управлінням ДПС в Одеській області, на підставі матеріалів ГУ ДПС у м. Києві. Таким чином, ГУ ДПС у м. Києві не приймало жодних рішень за результатами перевірки і не може бути стороною по справі, Спірне ППР жодним чином не зачіпає права та інтереси цього суб`єкта владних полвноважень.
Судом встановлені такі обставини по справі.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності 21.11.2024 р., про що свідчить відповідний запис в ЄДР 2010300000006898615. З 22.11.2024 р. перебуває на податковому обліку в якості платника податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області. Основним видом діяльності позивача є ВЕД 47.19 – інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. 
Відповідно до договору суборенди нежитлових приміщень №1/2911/2024 від 29.11.2024 р., укладеного із ТОВ «ОЛЗА», позивачка орендує нежитлове приміщення площею 232,50 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 20/1 де здійснює продаж одежі під комерційним найменуванням «Ermenegildo Zegna».
Головним управлінням ДПС в м. Києві на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст.80 ПК України на виконання наказу Головного управління ДПС в м. Києві від 01.04.2025 № 2448-п та відповідно направлень від 15.04.2025 № 10534/26-15-07-07-03 та від 15.04.2025 № 10533/26-15-07-07-03 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Перевірка була проведена з 15 квітня 2025 року тривалістю 10 діб, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
Перед початком проведенням фактичної перевірки, а саме 28.03.2025 уповноваженими особами було здійснено розрахункову операцію з придбання «сертифікату 100 000 грн. (1651)» на суму 100 000 грн готівкою, однак видано розрахунковий документ невстановленої форми та змісту, що імітує фіскальний чек, створений за допомогою ПРРО «Вчасно.Каса». При цьому інформація про такі розрахунки не відображається в Системі обліку даних РРО.
15.04.2025 проведено контрольно-розрахункову операцію з придбання «сертифікату 10 000 (1419)» – 1 шт., «сертифікату 20 000 (1583)» – 1 шт., «сертифікату 50 000 (1627)» – 1 шт. на загальну суму 80 000 грн., розрахунок проведено в готівковій формі оплати, розрахунковий документ видано невідповідної форми та змісту, що імітує фіскальний чек, створений з допомогою ПРРО «Вчасно.Каса».
За результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт від 25.04.2025 №34392/Ж5/26/15/07/3079907469, в якому викладені порушення, що зафіксовані під час проведення фактичної перевірки та зазначено про встановленні під час перевірки позивача порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 6 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затверджене Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148, ст. 21, ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України.
У зв`язку з тим, що позивачка як платник податків перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області у відповідності до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, п.п. 1.6.3.4. п. 1.6. Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених Наказом ДПС України від 04 вересня 2020 року № 470, останнє на підставі матеріалів перевірки, отриманих від Головного управління ДПС у м. Києві, 15.05.2025 р. прийняло податкове повідомлення-рішення №23451/15-32-07- 06 про донарахування ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 105000,00 грн. на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
З підстав наведених у позові позивачка просить задовольнити позовні вимоги визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №23451/15-32-07-06 від 15.05.2025 р.
Таким чином, основним питанням яке підлягає з`ясуванню у цій справі є наявність підстав для призначення та проведення фактичної перевірки про що і наголошує позивач у позовній заяві.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За положеннями підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 Податкового кодексу України.
Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
Здійснюючи аналіз вказаних вище норм Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформувала правовий висновок у справі №420/9909/23, відповідно до якого судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». 
Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах Податкового кодексу України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.
У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. 
Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Висновками Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 встановлено, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо
Застосовуючи такі висновки до спірних у цій справі правовідносин, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято спірний наказ, стала підготовлена доповідна записка управління фактичних перевірок від 01.04.2025 № 778/26- 15-07-07-00-12.
Саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Як вже було зазначено вище, суд вживав всіх заходів щодо витребування вказаного доказу як у відповідача, так і у ГУ ДПС у м. Києві. Відповідач ухилився від виконання ухвали суду формально зіславшись на те, що вказана доповідна записка у них відсутня та відмовився вжити заходи самостійно, витребувати її у ГУ ДПС у м. Києві в порядку обміну інформацією між податковими органами.
На думку суду, відповідач, як уповноважений орган на прийняття оскаржуваного ППР зобов`язаний був перевірити не тільки обставини викладені у акті щодо виявлених порушень, але перевірити також і підстави призначення такої перевірки.
Таким чином, відповідач не надав суду доказів щодо наявності інформації, у зв`язку з якою прийнято наказ Головного управління ДПС у м. Києві № 2448-п від 01.04.2025 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .
Вказані обставини свідчать про відсутність дійсних, фактичних підстав для прийняття наказу Головного управління ДПС у м. Києві № 2448-п від 01.04.2025 року про проведення фактичної перевірки позивача та наявності достатніх підстав для здійснення податкового контролю за діяльністю ФОП ОСОБА_1 у формі фактичної перевірки. 
Отже, контролюючий орган формально підійшов до оформлення наказу про проведення фактичної перевірки, не зазначивши у ньому належним чином підставу проведення фактичної перевірки платника податків. 
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 440/1074/21.
Таким чином призначення фактичної перевірки щодо позивача відбулось з порушенням процедури, що у свою чергу повністю нівелює висновки такої перевірки та прийняті за її результатами рішення.
У зв`язку з вищенаведеним, суд не надає оцінку обґрунтуванням позивачки щодо невідповідності розміру штрафних (фінансових) санкцій, оскільки викладених підстав достатньо для визнання спірного ППР протиправним та його скасування.
Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачкою доведені ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення.
В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Щодо судових витрат позивачка зазначила, що понесені витрати на професійну правничу допомогу складають 25 000,00 грн.
Відповідач заперечував проти вказаної суми і вважає такі витрати завищеними зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу врегульовано ст. 134 КАС України.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат позивач надав договір про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 02.06.2025 р., додаткової угоди №1 від 02.06.2025 р., рахунку № 1 від 21.07.2025 р., акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 21.07.2025 р., які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Проаналізувавши зміст поданої заяви, дослідивши матеріали справи, співставивши наведені позивачем аргументи із категорією цієї справи, суд вважає заявлену до стягнення суму неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг.
Предметом оскарження було ППР винесене щодо результатів фактичної перевірки, яке визнано протиправним в силу недотримання процедури призначення перевірки. 
Судова практика на рівні Верховного Суду у зазначених спорах є сталою на протязі тривалого часу, а тому формування правової позиції та обґрунтувань предмету спору не є складним, підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про невеликий обсяг виконаної адвокатом роботи, розглянута в письмовому провадженні без виклику сторін, а тому суд вважає справедливим призначити позивачеві компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.
Судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки.
Керуючись ст.241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №23451/15-32-07-06 від 15.05.2025 р.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ 44069166)за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 969,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 

Суддя Попов В.Ф.