Єдиний унікальний номер: 448/1940/25 
Провадження № 2/448/107/26

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(повний текст)

16.01.2026 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад обставин справи.
Представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 08.10.2021р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №3663727, шляхом подання ним заявки в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», та на підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн.
Покликався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про споживчий кредит №3663727 від 08.10.2021р. у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 41 887,08 грн, з яких 9 700 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31 487,08 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 700 грн - заборгованість за комісійними винагородами. На підставі договору про відступлення права вимоги № №25042025 від 25 квітня 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»», останнє набуло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3663727 від 25.04.2021 року.
З наведених підстав просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №3663727 від 08.10.2021р у розмірі 41 887,08 грн.
ІІ.Короткий зміст інших заяв по суті справи.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, в якому такий з позовними вимогами не погодився. Просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, штрафів та пені; визначити розмір заборгованості виключно в межах основної суми кредиту (за наявності документального підтвердження). Покликався на те, що він (відповідач) є військовослужбовцем Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони, а тому звільнений від сплати штрафів, пені та інших фінансових санкцій за невиконання кредитних зобов`язань. Крім того, вказав, що позивач та/або його представники (в тому числі колекторські компанії, що діяли від його імені) здійснили незаконне поширення його персональних даних стороннім особам без його згоди. Стверджує, що зазначені обставини свідчать про порушення його особистих немайнових прав та можуть бути предметом окремого звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини, а також підставою для подання зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди.
Представник позивача ОСОБА_2 скерував на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. 
Щодо факту перерахування кредитних коштів вказав, що ТОВ «МІЛОАН» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно до п.2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 58216788 від 08.10.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Зазначає, що платіжне доручення № 58216788 від 08.10.2021 за кредитним договором № 3663727 від 08.10.2021, сформоване ТОВ «МІЛОАН» та долучене до позовної заяви, є належними та допустимими доказами у справі. Зміст зазначених документів свідчить про фактичну видачу кредитних коштів відповідачу. Стверджує, що заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Таким чином, вважає, що позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі за Договором про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021, які були передані ТОВ «МІЛОАН» в рамках укладеного Договору факторингу № 25042025 від 25 квітня 2025 року.
Щодо нарахування відсотків зазначив, що відповідно до п.2.3.1.1. кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Згідно п.2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Зазначає, що оскільки відповідач 07.11.2021 кредит в сумі 10 000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов кредитного договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п.п.1.5.2, 2.3.1.1 кредитного договору та за п.п.1.6, 2.3.1.2 кредитного договору, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам кредитного договору та спростовує доводи відповідача про стягнення процентів за користування кредитом після визначеного періоду (строку) кредитування. Покликається на те, що підтвердженням законності нарахування заборгованості за відсотками слугує Деталізований розрахунок заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за Договором про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021, який сформований первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Стверджує, що за весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. З огляду на наведене вважає, що позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Щодо статусу військовослужбовця вказав, що для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом відповідач повинен був звернутися до відділення фінансової установи та надати належні підтверджуючі документи. Лише після цього він міг отримати офіційне підтвердження про призупинення нарахування штрафних санкцій та процентів. Ствердив, що відповідач при укладенні кредитного договору або під час строку кредитного договору мав можливість надати первісному кредитору документи, що підтверджують його перебування на військовій службі чи інші документи, які надають право на пільги. Однак, відповідач не скористався зазначеним правом, у зв`язку з чим проценти нараховувались згідно умов договору. Більше того, відповідачем при поданні заяви на отримання кредитних коштів було погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 0,88%. Зазначив, що у випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не скористався. Таким чином вважає, що нарахування відповідачу відсотків здійснювалося правомірно, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку повідомити первісного кредитора та не надав жодних документів, що підтверджують його статус військовослужбовця. Відповідно, на нього не можуть поширюватися норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Одночасно з відзивом на позовну заяву представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів.
Відповідачем ОСОБА_1 було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому такий зазначив, що усі необхідні документи, що підтверджують його статус військовослужбовця, були належним чином подані до суду разом із відзивом на позов, а тому вважає, що твердження позивача про їх відсутність є необґрунтованим. Щодо добровільного погодження процентної ставки вказав, що підписання кредитного договору не свідчить про відмову від законних прав, наданих державою військовослужбовцям. Будь-які умови договору, що суперечать імперативним нормам закону є нікчемними. Зазначив, що навіть якщо б він (відповідач) погодився із процентною ставкою при укладенні договору, це не скасовує дію норм спеціального законодавства, яке має вищу юридичну силу.
ІІІ.Позиція учасників справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 
ІV. Процесуальні дії у справі.
29.09.2025 року ухвалою судді відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
11.11.2025р. ухвалою суду задоволено клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» – Романенка М.Е. про витребування доказів, подане в межах цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; поновлено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» строк на подачу клопотання про витребування доказів; витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ((ЄДРПОУ 14360570) зареєстровано НБУ в «Книзі реєстрації банків» під № 92 від 19 березня 1992 року. Ліцензія НБУ № 22 від 19.03.1992 р., юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна, адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна): - інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого у банку станом на 08.10.2021; - виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_1 в період з 08.10.2021 по 12.10.2021.і у даній цивільній справі ухвалено провести заочний розгляд справи.
V. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами.
Суд, дослідивши усі надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 08 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 3663727, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фіксований кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за надання кредиту у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах, та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надавався з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до пункту 1.2. договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 року сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн.
Пунктом 1.3 договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 року передбачено, що кредит надається строком на 30 днів з 08.10.2021 року (строк кредитування).
Згідно з п. 1.4. договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 року термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) – 07.11.2021 року.
Комісія за надання кредиту - 700.00 грн, яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. договору).
В пункті 1.5.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 2640.00 грн, які нараховуються за ставкою 0.88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитним кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.2.2 договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 року, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору.
Пунктом 2.2.3 договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021 року передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору.
Відповідно до п.2.4.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Як вбачається із платіжного доручення № 58216788 від 08 жовтня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» 08.10.2021 року перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 10 000 грн згідно договору № 3663727 на картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , що також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_4 , наданою АТ КБ «Приватбанк» за договором №б/н за період 08.10.2021-12.10.2021 про зарахування 08.10.2021 переказу на картку ОСОБА_1 коштів в сумі 10 000 грн.
Таким чином, за умовами договору про споживчий кредит № 3663727 від 08.10.2021р. відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, однак належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів в повному обсязі, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Оскільки договір про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021 року укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 07 листопада 2021 року.
Разом з тим, пунктом 2.3. договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021 року передбачена пролонгація строку кредитування.
Відповідно до п. 2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахування всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Оскільки на день закінчення строку дії договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021р, тобто на 07 листопада 2021 року, у відповідача була наявна заборгованість за кредитним договором, договір пролонговано на строк, що не може перевищувати 60 днів, тобто, до 09 січня 2021 року.
З огляду на те, що пролонгація строку дії договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021 року передбачена його умовами, необхідності в укладенні додаткових угод до цього договору для продовження строку його дії немає.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 3663727 від 08.10.2021 року вбачається, що така становить 41 887,08 грн, з яких 9 700 грн - заборгованість за тілом кредиту, 31 487,08 грн - заборгованість за процентами, 700 грн - заборгованість за комісією.
При цьому, у вищезазначеному розрахунку заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021 року після його пролонгації, за процентною ставкою, погодженою сторонами в умовах договору, що свідчить про правомірність їх нарахування.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі наведених вище фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
За нормою ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Крім цього відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», що діяла на момент укладення Договору, встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону ).
Згідно ч.1 ст.12 Закон, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Такий договір прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі. За таких обставин, слід дійти висновку, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем ОСОБА_1 договір про споживчий кредит за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент їх укладання та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цими договорами.
На підставі договору факторингу № 25042025 від 25 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги.
Згідно з витягу з додатку до договору факторингу № 25042025 від 24.04.2025 року, Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» передано право вимоги за кредитним договором № 3663727 від 08.10.2021 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Покликання відповідача ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та у запереченні на те, що він є військовослужбовцем Державної Спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, що підтверджується копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_5 від 30 червня 2023 року та згідно довідки військової частини НОМЕР_6 від 09.10.2025р. №854/347 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_7 , відтак звільнений від сплати відсотків, штрафів, пені та інших фінансових санкцій за невиконання кредитних зобов`язань, судом відхиляються як безпідставні, з огляду на таке.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України», в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3663727 від 08.10.2021р. вбачається, що нарахування процентів здійснювалося у період з 08.10.2021 по 09.01.2022.
Як вбачається з довідки виданої командиром військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_3 від 09.10.2025р. №854/347 капітан ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_7 . Згідно посвідчення офіцера серії НОМЕР_5 від 30.06.2023 року, ОСОБА_1 було присвоєно чергові військові звання.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції Закону на час виникнення та дії кредитних правовідносин) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники або ж військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач на час виникнення (08.10.2021року) та дії кредитних правовідносин був військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебування безпосередньо в цих районах та у період здійснення зазначених заходів впродовж періоду нарахування процентів за цим кредитом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що на відповідача не поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на час дії кредитного договору, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.
Разом з цим, з приводу тверджень відповідача про стягнення штрафів, пені суд зауважує, що позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафів, пені не заявлялися.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитними коштами, просив стягнути заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 700 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08 жовтня 2021 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 700 грн, встановлена в п. 1.5.1 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору про надання споживчого кредиту № 3663727 від 08.10.2021 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 700 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 700 грн.
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.
Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.
Надані позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит.
Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором про споживчий кредит відповідачем ОСОБА_1 суду не представлено. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.
У зв`язку з тим, що отримання у позику грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у договорі позики, відповідач свої зобов`язання не виконав, а також з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за споживчим кредитом №3663727 від 08.10.2021р. в розмірі 41 187,08 грн, що складається з 9700 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 31487,08 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а в частині стягнення заборгованості за комісійними винагородами позов задоволенню не підлягає.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. згідно платіжної інструкції в національній валюті № 3663727 від 05.09.2025 року.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 41 187,08 грн., що становить 98,33 %, а тому судовий збір у пропорційному розмірі – 2 381,95 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то з даного приводу суд зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Сторона позивача просить стягнути з відповідача  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., які підтверджуються доданими до позовної заяви: Договором про надання правової допомоги за №42649746 від 05.05.2025 року; Додатковою угодою №3663727 від 29.07.2025 року до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025 року; Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковська А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості; Актом №3663727 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29.07.2025 року; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10від 02.11.2023 року.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням відсутності заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 916,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141-142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь «ДІДЖИ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 42649746, місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, Київської області) заборгованість за Кредитним договором №3663727 від 08.10.2021 року у розмірі 41 187 (сорок одну тисячу сто вісімдесят сім) гривень 08 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь «ДІДЖИ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 42649746, місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, Київської області) - 2381 (дві тисячі триста вісімдесят одну) гривню 95 коп. сплаченого судового збору та 4916 (чотири тисячі дев`ятсот шість) гривень 50 копійок витрати на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 21.01.2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 42649746, місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, Київської області.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          Ю.В.Кічак