ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 р. 	Справа № 440/15506/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/15506/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" (далі- позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення комісії Головного управління ДПС у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: №13407821/45731760 від 31.10.2025 р.; №13425417/45731760 від 07.11.2025 р.; №13416388/45731760 від 04.11.2025 р.; №13416382/45731760 від 04.11.2025 р.; №13287453/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287449/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287451/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287450/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287452/45731760 від 18.09.2025 р.,
- зобов`язати Державну Податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні/ розрахунки коригування кількісних і вартісних показників: №49 від 30.09.2025 р.; №48 від 11.09.2025 р.; №43 від 31.03.2025 р.; №83 від 27.08.2025 р.; №24 від 04.09.2025 р.; №25 від 04.09.2025 р.; №26 від 04.09.2025 р.; №27 від 04.09.2025 р.; №28 від 04.09.2025 р., виписані та подані на реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЕНА ОІЛ».
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року по справі №440/15506/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, про зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року по справі №440/15506/25 та направити справу для продовження розгляду до Полтавського окружного адміністративного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, зокрема про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі за поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню кілька окремих спорів - одного суб`єкта звернення до різних відповідачів, при цьому, підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні підстави та об`єктивні обставини, які належить розглядати окремо, тобто зазначені вимоги не можуть розглядатись в одному провадженні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем позовних вимог є неприпустимим.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 3 статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Згідно з ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Згідно із статтею 172 КАС України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.
Справи, що перебувають у провадженні адміністративного суду, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.
Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання.
Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.
Аналіз вказаних норм законодавства вказує, що обов`язковою умовою повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та неможливість їх роз`єднання судом у порядку, передбаченому ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
З матеріалів справи встановлено, що у позовній заяві ТОВ "АТЕНА ОІЛ" просить визнати протиправними та скасувати Рішення комісії Головного управління ДПС у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: №13407821/45731760 від 31.10.2025 р.; №13425417/45731760 від 07.11.2025 р.; №13416388/45731760 від 04.11.2025 р.; №13416382/45731760 від 04.11.2025 р.; №13287453/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287449/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287451/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287450/45731760 від 18.09.2025 р.; №13287452/45731760 від 18.09.2025 р. та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні/ розрахунки коригування кількісних і вартісних показників: №49 від 30.09.2025 р.; №48 від 11.09.2025 р.; №43 від 31.03.2025 р.; №83 від 27.08.2025 р.; №24 від 04.09.2025 р.; №25 від 04.09.2025 р.; №26 від 04.09.2025 р.; №27 від 04.09.2025 р.; №28 від 04.09.2025 р., виписані та подані на реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЕНА ОІЛ». 
Тобто, позивачем заявлені позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, до одних і тих самих відповідачів, а саме до Головного управління ДПС у Полтавській області щодо скасування рішень, та як наслідок до Державної податкової служби України щодо вчинення дій стосовно реєстрації податкових накладних.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви із застосуванням п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні підстави та об`єктивні обставини, які належить розглядати окремо, колегія суддів вважає помилковими, оскільки підставою для зупинення реєстрації оскаржуваних податкових накладних стала відповідність пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Враховуючи вказане, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено жодного обґрунтування щодо неможливості судом роз`єднати позовні вимоги, відповідно до п. 6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
У справі “Bellet v. France” Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Колегія суддів зазначає, що встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи .
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" - задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі № 440/15506/25 - скасувати.
Справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕНА ОІЛ" до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії направити Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова