ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 201/5151/23
провадження № 61-1865св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
особа, яка не брала участі у справі та подала касаційну скаргу, - ОСОБА_4 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог первісного і зустрічного позовів
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову вказував, що 26 січня 2021 року він уклав шлюб з   ОСОБА_2 , неповнолітніх дітей вони не мають.З часом між ними почали виникати конфлікти у зв`язку з різними поглядами на життя, тому шлюбні відносиниприпинені з літа 2022 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.
За таких обставин просив розірвати шлюб, укладений з   ОСОБА_5 , зареєстрований 26 січня 2021 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) 
(далі - Дніпровський ВДРАЦС) (актовий запис № 19).
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року, ухваленим у складі судді Наумової О. С., позов  ОСОБА_1 задоволено.
Шлюб, укладений  ОСОБА_1  та   ОСОБА_5 , зареєстрований 26 січня 2021 року Дніпровським ВДРАЦС (актовий запис № 19), розірвано. 
Стягнено з    ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 1 073,60 грн 
у відшкодування сплаченого судового збору.
Суд першої інстанції, встановивши, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з причин несумісності характерів, різних поглядів на життя, спільного господарства не ведуть, сумісного бюджету не мають, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог  ОСОБА_1 та задовольнив їх.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 
2023 рокузаяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року 
у справі № 201/5151/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без задоволення.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу закрито.
Скасовуючи заочне рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд не встановив фактичних обставин,розглянув справуповерхнево, без участі сторін, без належного повідомлення відповідача, та без достатніх підстав для розірвання шлюбу.
Оскільки ОСОБА_1 помер після ухвалення рішення судом першої інстанції, 
а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, апеляційний суд, керуючись частиною першою статті 55 та пунктом 7 частини першої 
статті 255 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, дійшов висновку про закриття провадження у справі.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
2 лютого 2024 року ОСОБА_4 , який не брав участі у справі; подав касаційну, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 
2023 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Крім того, 4 лютого 2024 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат 
Циб С. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року 
із залишенням заочного рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року в силі.
Підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 рокузаявники вказують неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права тапорушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених 
у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 
(провадження № 61-8159сво21), у постановах Верховного Суду від 18 січня 
2023 року у справі № 752/24739/19 (провадження № 61-20936св21), від 3 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 15 грудня 2021 року у справі № 208/8579/18 (провадження № 61-5674св20), від 5 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18), від 12 квітня 2022 року у справі № 2-1627/10 (провадження № 61-8673св21), від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012 (провадження № 61-14203св20), 
від 26 червня 2018 року у справі № 734/1076/17 (провадження № 61-3197св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного 
цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 
(провадження № 61-8159сво21) та у постанові Верховного Суду від 12 квітня 
2022 року у справі № 2-1627/10 (провадження № 61-8673св21) викладено висновок про те, що задоволення заяви про перегляд заочного рішення та його скасування з подальшим закриттям провадження у справі через значний проміжок часу й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї зі сторін, за обставин, що істотно змінились з часу ухвалення відповідного рішення (одруження позивача з іншою жінкою, народження дитини в іншому шлюбі та смерть позивача), не відповідатиме вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та принципу юридичної визначеності. Неповідомлення про дату судового засідання у даному випадку не може бути підставою для скасування такого заочного рішення та закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю сторони у спорі про розірвання шлюбу.
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012 (провадження № 61-14203св20) зазначено, що поновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах СК України, оскільки відновити шлюб з особою, яка померла,неможливо.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зізволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (постанова Верховного Суду від 18 січня 2023 року 
у справі № 752/24739/19 (провадження № 61-20936св21)).
Вказують, що висновок суду апеляційної інстанції про скасування рішення місцевого суду про розірвання шлюбу та закриття провадження у справі суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 (провадження № 61-8159сво21) та у постанові Верховного Суду 
від 12 квітня 2022 року у справі № 2-1627/10 (провадження № 61-8673св21).
Відповідач отримувала повістку від 8 травня 2023 року разом з ухвалою про відкриття провадження і не заперечувала таких обставин, тому знала про призначення розгляду справи на 6 червня 2023 року, проте не з`явилась, причини неявки суду першої інстанції не повідомила та не надала відзив на позовну заяву. При цьому, всупереч частині першій статті 44 ЦПК України, ОСОБА_6 не вчиняла дій для з`ясування стану судового провадження.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року набрало законної сили 4 серпня 2023 року, тобто до смерті позивача 
у справі.
Також підставою касаційного оскарження судового рішення заявники вказують відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 354, частин другої та третьої статті 284, частини четвертої статті 287 ЦПК України у подібних правовідносинах, зокрема, 
у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження заочного судового рішення (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 15 грудня 2021 року у справі № 208/8579/18 (провадження № 61-5674св20), від 5 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано про те, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року заявники визначають порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що суд не дослідив зібрані 
у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції безпідставно, немотивуючи прийняття нових доказів, дослідив їх та врахував в оскаржуваній постанові, а саме копії квитанцій про сплату комунальних послуг, поданих до апеляційного суду під час апеляційного перегляду судового рішення.
ОСОБА_4 зазначає, що він не був залучений до участі у справі на стадії апеляційного перегляду заочного рішення, проте його права були порушенні і він позбавлений можливості надавати пояснення та долучати докази.
Позиція інших учасників 
3 вересня 2024 року ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вказувала на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, просила залишити її без змін, а зазначену скаргу - без задоволення. 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Вказаний відзив подано з дотриманням вимог статті 395 ЦПК України.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Циб С. В., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 26вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Суди першої та апеляційної інстанцій з копії свідоцтва про шлюб 
серії НОМЕР_1 встановили, що 26 січня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Дніпровським ВДРАЦС (актовий запис №19). 
Після укладення шлюбу ОСОБА_2 прізвище не змінювала.
Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають.
З копії актового запису про смерть № 3328 від 7 серпня 2023 року суд апеляційної інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, тобто після ухвалення заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 4 липня 2023 року про розірвання шлюбу.
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 , суд дійшов таких висновків.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на таке.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду. 
Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства                є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна                   держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури,                    у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»                                 від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 4 грудня 1995 року) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.
Згідно зі статтею 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Тлумачення зазначеної норми процесуального права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи; особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. 
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або  у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними  у постанові від 17 березня 2021 року у справі 759/24288/19 
(провадження № 61-15112св20).
Висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції ґрунтуються лише на тому, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, щодо якої були відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи.
Очевидним є те, що спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин і поновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах Сімейного кодексу (далі - СК) України. 
Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).
Суд апеляційної інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, тобто після ухвалення заочного рішення Жовтневим районним судом 
м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року про розірвання шлюбу.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, не врахував, що скасування судового рішення після смерті сторони у спорі, правовідносини у якому не допускають правонаступництва, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї зі сторін дестабілізує приватні відносини. 
При цьому апеляційний суд не перевірив дійсних підстав та обставин подання ОСОБА_2 апеляційної скарги на заочне рішення районного суду та того, чи буде задоволення її апеляційної скарги виправданим за обставин, що змінились з того часу (смерть позивача), і чи відповідатиме таке вимогам 
пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже за наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого                                               з певними процесуальними порушеннями, апеляційний суд надав перевагу зазначеним процесуальним порушенням, не врахувавши, що в такому випадку порушується принцип правової визначеності. 
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 (провадження № 61-8159сво21) та постанові Верховного Суду від 12 квітня 
2022 року у справі № 2-1627/10 (провадження № 61-8673св21), на які посилаються заявники у касаційних скаргах.
Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Разом з тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.
Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року 
у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року 
у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року 
у справі «ТОВ «Фріда» проти України»),
Вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.
Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). 
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі,                     а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є по суті нормами прямої дії.
У свою чергу порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні  у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживання якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).
Колегія суддів Верховного Суду вважає помилковими висновки апеляційного суду з огляду на те, що після смерті сторони у спорі, правовідносини у якому не допускають правонаступництва, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу не відповідатиме вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. Неповідомлення про дату судового засідання у даному випадку не можуть бути підставою для скасування такого рішення.
Тобто апеляційним судом не було забезпечено повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в порядку, встановленому процесуальним законом. Вказане свідчить про неможливість скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду із залишенням в силі заочного рішення суду першої інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що оскаржувана постанова впливає на майнові права і обов`язки певних осіб, зокрема, ОСОБА_3 (сестра позивача) та ОСОБА_4 (син позивача) як спадкоємців 
ОСОБА_1 .
Отже доводи касаційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду постанови Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року в частині незаконності скасування судового рішення про розірвання шлюбу за викладених обставин.
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права під час перегляду заочного рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 4 липня 2023 року, постанова Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог частини четвертої статті 411 ЦПК України.
Вказані порушення норм процесуального права, допущені апеляційним судом, є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд, тому інші доводи касаційних скарг, які були підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів не перевіряє. 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік