ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року 
м. Київ

Справа № 910/1823/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 

представників учасників справи:
позивача - Залізняка І. І.,
відповідача - Пащенка М. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 травня 2025 року (суддя Мандичев Д. В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Владимиренко С. В., судді: Демидова А. М., Ходаківська І. П.)

у справі № 910/1823/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Холдинг" (далі - ТОВ "Альянс Холдинг", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач, скаржник) про визнання недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК від 24 листопада 2022 року № 50-р/тк у антимонопольній справі № 128-26.13/7-22 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі -Рішення АМК).

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення АМК було прийнято за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і визнані встановленими; неправильного застосування норми матеріального та процесуального права.

Короткий зміст судових рішень

3. Справа розглядалася судами неодноразово.

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 травня 2023 року у справі № 910/1823/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

5. Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2024 року рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 910/1823/23 скасовано; справу № 910/1823/23 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. За результатами нового розгляду справи № 910/1823/23 рішенням Господарського суду міста Києва від 17 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

7. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року рішення Господарського суду міста Києва від 17 липня 2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 910/1823/23 скасовано; справу № 910/1823/23 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

8. За результатами другого нового розгляду справи № 910/1823/23 рішенням Господарського суду міста Києва від 14 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2025 року, позов задоволено повністю; визнано недійсним Рішення АМК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14 травня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 910/1823/23, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

10. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

11. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2025 року для розгляду касаційної скарги у справі № 910/1823/23 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

12. Верховний Суд ухвалою від 17 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі № № 910/1823/23 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не були враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду:
- від 20 липня 2023 року у справі № 910/11572/22 щодо застосування пунктів 13-15 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III), відповідно до якого: "дослідження судами попередніх інстанцій питання про те, як саме відсутність запитуваної Комітетом інформації вплинула на стан економічної конкуренції на ринку України, та чи спричинило відсутність такої інформації настання будь-яких негативних наслідків, виходить за рамки предмета доказування у цьому спорі та належить до дискреційних повноважень органу АМК";
- від 20 вересня 2018 року у справі № 915/17/18 та від 14 серпня 2012 року у справі № 08/03/26/64/2011 щодо відсутності законодавчих обмежень щодо підстав витребування органами АМК необхідної йому інформації;
- від 02 лютого 2021 року у справі № 910/17891/19 щодо застосування статті 1 Закону № 2210-III, яким визначено, що встановлення відносин контролю однієї або декількох осіб над іншими має правове значення виключно для встановлення та визначення таких осіб як єдиного суб`єкта господарювання, тобто фіксації самого факту існування групи;
- від 06 лютого та від 19 грудня 2024 року у справі № 910/1823/23 щодо невиконання вказівок Верховного Суду про застосування статей 1, 63 Закону № 2210-III в спірних правовідносинах;
- від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 щодо застосування статті 43 ГПК України та принципу добросовісності, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

14. Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції, досліджуючи питання впливу на конкуренцію на території України, вийшов за межі доказування, оскільки надав оцінку дослідженню, що проводиться органом АМК та не є предметом спору, проігнорувавши екстериторіальний характер законодавства та визнання позивачем наявних підстав для направлення вимоги.

15. Скаржник стверджує, що позивач пов`язаний відносинами контролю з компаніями "Shell Overseas Investments B.V." та "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", що підтверджується, як зазначає відповідач, на аркуші 2 листа ТОВ "Альянс Холдинг" від 18 жовтня 2021 року № 609, однак суд апеляційної інстанції наведеного не врахував, а обмежився лише прийняттям тверджень позивача, не підтверджених належними доказами.

16. Також скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували вказівок Верховного Суду, викладених у постановах від 06 лютого та від 19 грудня 2024 року, а саме не встановили які саме обов`язки із забезпечення обміну інформацією згідно зі статтею 63 Закону № 2210-III були виконанні чи не виконані безпосередньо суб`єктом правопорушення.

Доводи інший учасників справи

17. У відзиві ТОВ "Альянс Холдинг" просить суд касаційну скаргу АМК залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

18. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

20. АМК звернувся до позивача із вимогою від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074 (вх. № 618 від 05 жовтня 2021 року) (т. 1, а/с 71-73) "Про надання інформації", якою зобов`язав позивача надати інформацію, пояснення та наступні копії документів, а саме:
1) Підтвердити чи спростувати інформацію щодо укладення суб`єктами господарювання, пов`язаними з ТОВ "Альянс Холдинг" відносинами контролю, угод.
2) У разі підтвердження такої інформації, надати копії підтверджуючих документів (копії угод, договорів тощо та додатків до них, з перекладом на українську мову, засвідченим у встановленому порядку).
3) Пояснення щодо необхідності чи відсутності необхідності отримання дозволу від органів АМК на зазначену дію відповідно до статті 10 Закону № 2210-ІІІ, з наданням підтверджуючих документів.

21. Підставою такої вимоги стала виявлена АМК інформація з рішення Польського антимонопольного регулятора від 06 жовтня 2020 року № DKK-178/2020 (https://decyzje.uokik.gov.pl/bp/dec_prez.nsf) про накладення штрафу на компанії: ПАТ "Газпром", "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." за здійснення концентрації без дозволу.

22. Із зазначеного вище рішення відповідачу стало відомо, що у 2017 році попри відсутність згоди антимонопольного відомства на створення спільного підприємства, шість компаній уклали низку угод про фінансування проекту "Північний потік-2".

23. Разом з цим, аналіз інформації, викладеної в рішенні Польського антимонопольного регулятора від 06 жовтня 2020 року № DKK-178/2020, дав підстави вважати, що дії компаній "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" у вигляді укладення угод про фінансування проекту "Північний потік-2" та розподіл повноважень між його учасниками згідно зі статтею 5 Закону № 2210-ІІІ підпадають під визначення узгоджені дії.

24. Попереднє одержання дозволу органів АМК відповідно до статті 10 Закону № 2210-ІІІ є обов`язковим на вчинення суб`єктами господарювання узгоджених дій, що призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, тоді як компанії "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" за відповідним дозволом на узгоджені дії до АМК не зверталися, а тому АМК з посиланням на статтю 63 Закону № 2210-ІІІ звернувся до позивача із вимогою про надання інформації.

25. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0303514464343, лист отримав уповноважений представник ТОВ "Альянс Холдинг" 01 жовтня 2021 року.

26. У вимозі АМК вказав, що неподання інформації з причин її відсутності у ТОВ "Альянс Холдинг" за умови, що таку інформацію воно може отримати у суб`єктів господарювання, пов`язаних з ним відносинами контролю, відповідно до вимог статті 63 Закону № 2210-ІІІ буде кваліфіковано як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

27. Позивач листом від 18 жовтня 2021 року № 608 звернувся до "Shell Overseas Investments B.V." з проханням надати запитувану АМК інформацію, посилаючись на те, що він не володіє ні інформацією, ні документами, що запитуються відповідачем (т. 1, а/с 75-76).

28. Водночас позивач звернувся до АМК з клопотанням від 18 жовтня 2021 року № 609 про продовження строку для надання відповіді на вимогу від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074 про надання інформації (т. 1, а/с 77-79), вказавши, що ТОВ "Альянс Холдинг" не є та ніколи не було учасником проекту "Північний потік-2" та не володіє запитуваною інформацією і документами, а тому позивач звернувся до компанії "Shell Overseas Investments B.V.", пов`язаної відносинами контролю, яка можливо володіє або має можливість безпосередньо звернутися з запитом про надання такої інформації та документів до суб`єктів господарювання Групи Shell.

29. Листом від 27 жовтня 2021 року № 128-29/01-15365 (вх. № 732 від 02 листопада 2021 року) АМК продовжив позивачу строк для надання інформації до 30 листопада 2021 року (т. 1, а/с 82).

30. Позивач звернувся до АМК із листом від 29 листопада 2021 року № 713 про продовження строку для надання відповіді на вимогу від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074 про надання інформації (т. 1, а/с 83-84), при цьому ТОВ "Альянс Холдинг" зазначило, що компанія "Shell Overseas Investments B.V." повідомила про те, що триває процес внутрішніх погоджень між відповідними бізнес-департаментами, залученими до проекту "Північний потік-2", а тому щодо запитуваної АМК інформації об`єктивно необхідно додаткові 20-25 робочих днів для доопрацювання та внутрішнього затвердження внутрішньої позиції у відповідь на вимогу АМК.

31. Відповідач листом від 03 грудня 2021 року № 128-29/01-17418 (вх. № 871 від 10 грудня 2021 року) продовжив позивачу строк для надання інформації до 10 грудня 2021 року (т. 1, а/с 85).

32. Позивач листом від 10 грудня 2021 року повідомив АМК про отримання листа від 10 грудня 2021 року, яким позивача повідомлено про те, що вимога АМК була передана компанії "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", яка, у свою чергу, зазначила, що не може надати запитувану інформацію позивачу через вимоги суворої конфіденційності запитуваних угод. Компанія "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." є окремою юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Нідерландів, і позивач не має жодних правових засобів, щоб змусити іноземну особу, яка володіє запитуваними документами поза юрисдикцією України, надати запитувану інформацію (т. 1, а/с 87-90).

33. 24 листопада 2022 року Тимчасовою адміністративною колегією прийнято Рішення АМК, яким визнано позивача таким, що вчинив порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-ІІІ, у вигляді неподання інформації на вимогу державного уповноваженого АМК від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074 у встановлений ним строк та накладено на позивача штраф у розмірі 43 452 318,00 грн (т. 1, а/с 131-139).

34. У Рішенні АМК встановлено, що на сайті Польського антимонопольного регулятора (https://decyzje.uokik.gov.pl/bp/dec_prez.nsf) виявлено інформацію щодо укладення угод компаніями "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" про фінансування проекту "Північний потік-2" та розподілу повноважень між його учасниками. Дії компаній "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" у вигляді укладення угод про фінансування проекту "Північний потік-2" та розподілу повноважень між його учасниками згідно з абзацом першим частини першої статті 5 Закону № 2210-ІІІ можуть містити ознаки узгоджених дій.

35. При цьому вчинення узгоджених дій, передбачених статтею 10 Закону № 2210-ІІІ, забороняється до отримання дозволу органів АМК або Кабінету Міністрів України.

36. Компанії "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" за відповідним дозволом на узгоджені дії до АМК не зверталися.

37. За наявною у АМК інформацією, яка була підтверджена ТОВ "Альянс Холдинг" (лист від 12 вересня 2022 року № 305), позивач пов`язаний відносинами контролю у розумінні статті 1 Закону № 2210-ІІІ із компаніями "Shell Overseas Investments B.V." та "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", у зв`язку з чим АМК направив ТОВ "Альянс Холдинг" вимогу державного уповноваженого АМК від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074. 

38. АМК зазначив, що ТОВ "Альянс Холдинг" та компанії "Shell Overseas Investments B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." були зобов`язані забезпечити внутрішньо груповий обмін інформацією на підставі статті 63 Закону № 2210-ІІІ.

39. А тому, за висновками відповідача, дії ТОВ "Альянс Холдинг" у вигляді неподання інформації на вимогу державного уповноваженого АМК від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-14074 у встановлений ним строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-ІІІ.

Джерела права та акти їх застосування

40. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659-XII) АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

41. Згідно з пунктами 4, 5 частини другої статті 7 Закону № 3659-XII у сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією АМК має повноваження, зокрема: дозволяти або забороняти узгоджені дії, концентрацію; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

42. Відповідно до статті 22 Закону № 3659-XII розпорядження, рішення та вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимоги уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимог уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

43. Згідно з частиною першою статті 221 Закону № 3659-XII суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання АМК, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

44. Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 2210-III цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

45. Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 2210-III розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

46. Відповідно до статті 41 Закону № 2210-III доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється АМК, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об`єктивність).

47. Частиною першою статті 48 Закону № 2210-III встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

48. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 50 Закону № 2210-III порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

49. У спірному Рішенні АМК дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 13 статті 50 Закону № 2210-III, у зв`язку з чим на ТОВ "Альянс Холдинг" АМК накладено штраф. 

50. Причиною виникнення спору у цій справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Рішення АМК. Позивач стверджує, що Рішення АМК прийнято з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків АМК обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

51. Справа № 910/1823/23 розглядалася судами неодноразово.

52. Вдруге направляючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2024 року вказав, що суди попередніх інстанцій: 
- не дослідили змісту листа від 18 жовтня 2021 року № 609 у наведеному судом касаційної інстанції аспекті (під час направлення цієї справи на новий розгляд вперше); 
- не навели мотивів прийняття / відхилення аргументів ТОВ "Альянс Холдинг" про те, що воно не є та ніколи не було учасником проекту, не володіє запитуваною інформацією та документами, натомість посилалося на ймовірність володіння запитуваною інформацією та документами компанією "Shell Overseas Investments B.V.", яка може звернутися із запитом про надання інформації та документів до суб`єкта господарювання Групи Shell, що є стороною запитуваних АМК угод; 
- не перевірили дії АМК щодо розгляду листа від 18 жовтня 2021 року № 609 виключно як клопотання про продовження строку для надання відповіді на вимогу, незважаючи на акцентування Верховного Суду (у постанові від 06 лютого 2024 року) на тому, що встановлення цих обставин має вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи з огляду на зміст інкримінованого ТОВ "Альянс Холдинг" порушення - неподання (взагалі) запитуваної у вимозі інформації та документів у встановлений органом АМК строк.

53. Статтею 316 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

54. Задовольняючи оскаржуваним судовим рішенням позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виснував про безпідставне застосування АМК до спірних правовідносин положень статей 1, 63 Закону № 2210-ІІІ, оскільки висновки АМК щодо пов`язаності відносинами контролю позивача та компанією "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." є недоведеними. АМК не досліджував наявність елементу вирішального впливу одним із членів групи суб`єктів господарювання на іншого (інших) членів такої групи, тоді як позивач зазначив, що він і компанія "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." не є прямими чи опосередкованими акціонерами один одного, не мають вирішального впливу (контролю) один над одним та не мають будь-яких господарських зв`язків між собою.

55. Також суд першої інстанції, виконуючи вказівки Верховного Суду у цій справі, встановив, що АМК не встановив наявність реального або потенційного впливу на економічну конкуренцію на територію України, тим самим, за висновком суду першої інстанції, неправомірно застосував до позивача відповідальність за неподання інформації на вимогу АМК. При цьому суд встановив, що відповідач не звертався із відповідними вимогами саме до безпосередніх учасників угод, отже, за висновком суду першої інстанції, обраний АМК спосіб досягнення мети - з`ясування необхідності отримання учасниками угод попереднього дозволу АМК на вчинення узгоджений дій, не може вважатися таким, що відповідає критерію реальності.

56. Відповідач з такими висновками не погоджується та у касаційній скарзі наголошує на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій законодавства про захист економічної конкуренції та процесуального закону, неврахуванні висновків Верховного Суду, зроблених у подібних правовідносинах.

57. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

58. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

59. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

60. Також Верховний Суд виходить з того, що втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень (у цій справі - АМК) виходить за межі завдань господарського судочинства. Суд перевіряє лише те, щоб дискреційні повноваження (як можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним) не використовувалися органом свавільно. Тобто, дискреційні повноваження АМК мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.

61. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

62. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

63. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

64. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

65. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

66. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

67. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

68. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

69. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

70. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

71. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

72. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статті 1, пунктів 13-15 статті 50 Закону № 2210-III, статті 43 ГПК України) без урахування висновків щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі № 910/11572/22, від 20 вересня 2018 року у справі № 915/17/18, від 14 серпня 2012 року у справі № 08/03/26/64/2011, від 02 лютого 2021 року у справі № 910/17891/19, від 06 лютого 2024 року, від 19 грудня 2024 року у справі № 910/1823/23 та від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17.

73. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що посилання на висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 14 серпня 2012 року у справі № 08/03/26/64/2011, не є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, вказане посилання скаржника є необґрунтованим і Верховним Судом не розглядається як підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

74. Водночас, проаналізувавши наведені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у справах № 910/11572/22, 915/17/18, 910/1823/23 розглядалися спори, пов`язані з притягненням АМК до відповідальності суб`єктів господарювання за ненадання у визначений строк або надання не в повному обсязі інформації на вимогу АМК. Правовідносини у цих справах є подібними, зокрема, за змістовним критерієм та нормативно-правовим регулюванням правовідносинам у цій справі № 910/1823/23. 

75. Натомість правовідносини у інших справах, зазначених АМК у касаційній скарзі, мають відмінні правовідносини від справи, що розглядається, а тому судові рішення у них не можуть враховуватися як такі, що ухвалені у подібних правовідносинах.

76. Так, у справі № 910/17891/19 суди встановили, що, пунктом 1 рішенням АМК від 10 жовтня 2019 року № 697-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у антимонопольній справі № 126-26.13/18-17 в частині, що стосується позивача у цій справі, зокрема, визнано, що група компаній "Філіп Морріс" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн" і Приватного акціонерного товариства "Філіп Морріс Україна", група компаній "Джей Ті" в особі Публічного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Україна" і Приватного акціонерного товариства "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", група компаній "Імперіал Тобакко" в особі Приватного акціонерного товариства "Імперіал Тобакко Продакшн Україна" і Підприємства з іноземною інвестицією "Імперіал Тобако Юкрейн", група компаній "Бритіш Американ Тобакко" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритіш Американ Тобакко Сейлз Енд Маркетинг Україна" і Приватного акціонерного товариства "А/Т тютюнова компанія "В.А.Т.- Прилуки" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" вчинили порушення, передбачене пунктом 5 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону № 2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються обмеження доступу інших суб`єктів господарювання (покупців) на ринок первинного продажу виробниками сигарет. Тобто у цій справі АМК дійшов висновку, що суб`єкт господарювання вчинив порушення, передбачене пунктом 5 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону № 2210-III, водночас у справі, яка розглядається дії позивача були кваліфіковані як неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки (пункт 13 статті 50 Закону № 2210-III). Отже, наявне різне правове регулювання правовідносин у справах № 910/17891/19 та № 910/1823/23, тому доводи скаржника про неврахування висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 1 Закону № 2210-III є необґрунтованими.

77. У справі № 910/1873/17 розглядався спір між Фізичною особою-підприємцем та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон", в обґрунтування якого зазначалося, що між позивачем і відповідачем було укладено договір доручення на представництво страховика щодо укладення договорів страхування № 040211, відповідно до пункту 2.1 якого повірений приймає на себе зобов`язання страхового посередника, який за дорученням довірителя виконує частину його страхової діяльності (укладання договорів страхування, одержання страхових платежів), а довіритель зобов`язується забезпечити повіреного інформацією, документацією і сплачувати йому винагороду в порядку і на умовах, передбачених цим Договором. Тобто правовідносини у цій справі та справі, що розглядається є відмінними за всіма трьома критеріями оцінки подібності, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 не можуть бути застосовані до справи № 910/1823/23.

78. Зі змісту постанов Верховного Суду у справах № 910/11572/22, 915/17/18, 910/1823/23 вбачаються правові позиції стосовно особливостей законодавчого регулювання дискреційних повноважень АМК на витребування інформації у суб`єктів господарювання та відсутності у суб`єктів господарювання права на відмову від виконання вимоги уповноваженої особи АМК щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань АМК, мають загальний характер у цій сфері правового регулювання, є сталими, та послідовно застосовуються у практиці Верховного Суду під час розгляду подібних спорів.

79. Разом з тим у подібних спірних правовідносинах Верховний Суд постійно наголошує на тому, що:
- кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, що АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону № 2210-III;
- переглядаючи рішення АМК про притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності, суд має перевірити, чи діяв АМК в межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України;
- перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність / відсутність, а відтак доведеність / недоведеність, обґрунтованість / необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону № 2210-III підстав для визнання недійсним рішення АМК у частині дій позивача. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

80. Щодо тверджень скаржника про те, що суд першої інстанції, досліджуючи питання впливу на конкуренцію на території України, вийшов за межі доказування, оскільки надав оцінку дослідженню, що проводилося органом АМК, та не є предметом спору, проігнорувавши екстериторіальний характер законодавства, колегія суддів зазначає таке.

81. У постанові від 09 березня 2023 року у справі 910/1546/22 Верховний Суд зазначив: "Господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 910/23000/17). Суд зазначає, що встановлення змісту документа, який надходить на вимогу органу АМК в аспекті надання/неповного надання/ненадання інформації на таку вимогу належить до дискреційних повноважень органу АМК, водночас дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу. Верховний Суд зазначає, що форма документу не може превалювати над його змістом. З`ясовуючи зміст документа, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту".

82. Верховний Суд у подібних правовідносинах сформував послідовний та усталений висновок про те, що дискреційні повноваження АМК мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права, та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

83. Згідно зі статтею 19 Конституції України, приписами Закону № 2210-ІІІ та Закону № 3659-XII під час прийняття рішення АМК має переслідувати лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримуватись принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечувати належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймати своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечувати послідовне застосування загальних нормативно-правових приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості.

84. Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності такого суб`єкта, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

85. Критеріями перевірки законності оспорюваного рішення є конституційні положення про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (формальний критерій), а складові принципу верховенства права дають суду підстави досліджувати зміст ухваленого (сутнісний критерій) на предмет відповідності легітимній меті, недискримінації, пропорційності тощо.

86. Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

87. Аналіз наведеної вище норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

88. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди врахували вказівки Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2024 року у цій справі, де суд касаційної інстанції вказав, що АМК, реалізуючи свої дискреційні повноваження на отримання документів та інформації, які необхідні йому для виконання завдань, діючи добросовісно та не допускаючи свавілля для запиту відповідної інформації у адресата, повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати у володінні особи, в якої вони запитуються. В іншому випадку матиме місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності, зокрема, відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення. 

89. Саме такий підхід до реалізації повноважень АМК на отримання в особи інформації суд вважає таким, що відповідатиме "вимозі придатності", яка, у свою чергу, є невід`ємною складовою принципу пропорційності і верховенства права. "Вимога придатності" характеризується метою, яка має бути досягнута, способом, спрямованим на таке досягнення, та зв`язком, який повинен існувати між метою і заходом. Складовою придатності, у свою чергу, є реальність як самої поставленої мети, так і реальність способів її досягнення. Отже, вимога АМК (як і норма законодавства, на якій вона ґрунтується) не можуть встановлювати нездійсненні цілі та/або покладати обов`язки, які наперед неможливо виконати на практиці. Сама мета повинна бути досяжною, а практична неможливість її досягнення способами, які неможливо виконати, так само роблять непридатним і застосування принципу пропорційності.

90. Відповідно до преамбули Закону № 2210-ІІІ цей Закон визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

91. Суди встановили, що у Рішенні АМК зазначено, що дії компаній "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПАТ "Газпром" у вигляді укладення угод про фінансування проекту та розподілу повноважень між його учасниками згідно з абзацом першим частини першої статті 5 Закону № 2210-ІІІ можуть містити ознаки узгоджених дій, чим була обумовлена необхідність витребування інформації та документів у ТОВ "Альянс Холдинг", який пов`язаний відносинами контролю з компанією "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.".

92. Разом з тим, за результатами другого нового розгляду, суд першої інстанції, враховуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2024 року, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки АМК, направляючи вимогу про надання інформації, може мати правомірні очікування отримати виключно ту інформацію, яка наявна або повинна бути в наявності у відповідної особи, до якої спрямована вимога, не перекладаючи при цьому обов`язку зі збирання інформації на саму особу, до якої спрямована вимога, то направлення АМК вимоги про надання інформації, яка не повинна перебувати у розпорядженні особи, якої стосується вимога про надання інформації, за відсутності правових підстав щодо її наявності в такої особи, не може вважатись правомірною реалізацією АМК своєї виключної компетенції, визначеної законом, а відтак, притягнення АМК особи, яка не надала інформації, що була у неї відсутня, за умови, що законом не визначено обов`язку цієї особи щодо зберігання такої інформації, а тим більше, пошуку, до відповідальності за ненадання інформації на вимогу АМК, не відповідає нормам законодавства.

93. Отже, вищенаведене спростовує доводи скаржника про те, що суд першої інстанції, надавши оцінку дослідженню, вийшов за межі доказування у цьому провадженні, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням вимог статті 86 ГПК України щодо повного та всебічного розгляду справи та з урахуванням статті 316 ГПК України стосовно виконання вказівок Верховного Суду. При цьому висновки, на неврахування яких посилається скаржник, не суперечать висновкам, яких дійшли суди.

94. Щодо доводів скаржника про те, що позивач пов`язаний з компанією "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." відносинами контролю, колегія суддів зазначає таке.

95. Як встановили суди попередніх інстанцій, позивач неодноразово та послідовно зазначав про те, що не є та ніколи не був учасником проекту "Північний потік-2", та не володіє запитуваною інформацією та документами.

96. Суди встановили, що підставою направлення позивачу вимоги стала наявна у АМК інформація про те, що ТОВ "Альянс Холдинг" пов`язане відносинами контролю у розумінні статті 1 Закону № 2210-ІІІ з компаніями "Shell Overseas Investments B.V." та "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", що також підтверджено позивачем листом від 12 вересня 2022 № 305.

97. Судами був досліджений лист позивача від 12 вересня 2022 № 305 (т. 1, а/с 105-108), з якого вбачається, що компанія "Shell Overseas Investments B.V." володіє контрольною часткою в статутному капіталі ТОВ "Альянс Холдинг" внаслідок володіння часткою в 51 % в компанії Cicerone Holding B.V., яка, у свою чергу, володіє часткою в 99,9999 % в статутному капіталі ТОВ "Альянс Холдинг". 100 % частки в статутному капіталі компанії "Shell Overseas Investments B.V." належить компанії "Shell plc" із штаб-квартирою в м. Лондон (Сполучене Королівство), яке є кінцевою материнською компанією Групи Shell. Водночас ТОВ "Альянс Холдинг" відомо, що запитувана інформація може також стосуватися компанії "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", яка була учасником угод про фінансування проекту "Північний потік - 2". При цьому ТОВ "Альянс Холдинг" зазначало, що компанія "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V." є окремою юридичною особою, яка створена відповідно до законодавства Нідерландів і позивач позбавлений правової можливості вплинути на неї з метою отримання запитуваної АМК інформації.

98. Крім того, враховуючи вказівки Верховного Суду у постановах від 06 лютого та від 19 грудня 2024 року, зокрема, що форма не може превалювати над змістом, з`ясовуючи зміст документа, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту, суди попередніх інстанцій встановили, що у клопотанні від 18 жовтня 2021 року № 609 про продовження строку для надання відповіді на Вимогу від 28 вересня 2021 року № 128-29/01-01-14074 про надання інформації позивач зазначав, що він не є та ніколи не був учасником проекту "Північний потік-2" та не володіє запитуваною інформацією і документами. Позивач, будучи пов`язаним із компанією "Shell Overseas Investments B.V." відносинами контролю, та, допускаючи, що вказана компанія можливо володіє запитуваними у вимозі інформацією та документами, надіслав останній запит по надання такої інформації та документів до суб`єкта господарювання Групи Shell, що є стороною запитуваних АМК угод.

99. Отже, суди встановили, що позивач у всіх своїх листах-відповідях, у тому числі у відповіді від 14 лютого 2022 року № 76 (т. 1, а/с 98-102), та поясненнях достеменно та безперечно зазначав, що він не є та ніколи не був учасником проекту "Північний потік-2", та не володіє запитуваними АМК інформацією та документами. При цьому позивач, дотримуючись положень статей 22 та 221 Закону № 3659-XII, будучи пов`язаним відносинами контролю з компанією "Shell Overseas Investments B.V." направив останній запит для надання запитуваної АМК інформації, яка, в свою чергу, звернулась із запитом до компанія "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.".

100. Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що АМК спірним Рішенням кваліфікував дії позивача як неподання інформації АМК, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. Водночас АМК не було встановлено, що позивач не є та не був учасником угод, позивач не пов`язаний відносинами контролю з компанією "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", як учасником таких угод, що, у свою чергу, унеможливлює фактичну та юридичну можливість мати у розпорядженні/володінні/користуванні/доступі запитувану АМК інформацію у розумінні приписів Закону № 2210-ІІІ та/чи/і мати зобов`язання забезпечувати обмін інформацією між собою та/чи/і вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції. АМК не довів, що станом на час направлення вимоги на адресу позивача у нього були обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати саме у володінні/розпорядженні/користуванні/доступі позивача, як особи, в якої вони запитуються, та/чи/і мав позивач зобов`язання забезпечувати обмін інформацією між собою та/чи/і вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції, і в чому саме вони (підстави) полягали, що виключає застосування до спірних правовідносин положення статей 1, 63 Закону № 2210-ІІІ.

101. При цьому наведеним вище спростовується посилання скаржника на неврахування вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 19 грудня 2024 року у цій справі, зокрема, щодо необхідності з`ясування під час нового розгляду справи чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи статей 1, 63 Закону № 2210-III.

102. Отже, перевіривши здійснення АМК дискреційних повноважень щодо направлення вимоги про витребування інформації та документів щодо угод, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, вказані повноваження у цьому випадку не були реалізовані у межах, що передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, що є підставою для визнання недійсним оскаржуваного Рішення АМК.

103. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що відсутні правові підстави вважати, що вимога була спрямована на забезпечення захисту відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України в силу вимог частини другої статті 2 Закону № 2210-III.

104. Під час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій не було допущено неправильного застосування статті 1, пунктів 13-15 статті 50 Закону № 2210-III та порушення статті 43 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, зроблених у подібних правовідносинах.

105. Таким чином, підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

106. Згідно з частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

107. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій відсутні.

Судові витрати

108. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14 травня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 910/1823/23 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова