ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/4525/25
05 лютого 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просить визнати договір комісії від 01.08.2024 № ДН-01-08-24-ВН укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головне управління ДПС у Тернопільській області вважає, що в даній ситуації Договір комісії від 01.08.2024 № ДН-01-08-24-ВН укладено та надано до перевірки виключно з метою уникнення відповідальності за порушення вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зі змінами та доповненнями. Тому, Договір комісії від 01.08.2024 №ДН-01-08- 24-ВН, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підлягає визнанню судом недійсним.
Ухвалою судді від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відмовлено в задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Постановлено, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
25.08.2025 до суду від представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що ні позовна заява, ні додані до позову документи жодним чином не підтверджують існування обставин, що свідчать про ухилення від оподаткування чи уникнення відповідальності за порушення порядку провадження господарської діяльності.
Зазначає, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що зміст оспорюваного договору комісії суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Вказує, що всі аргументи контролюючого органу зводяться виключно до того, що ОСОБА_1 не надала документи, що підтверджують походження товарів, що знаходилися у магазині під час фактичної перевірки, яка була проведена у період із 05.08.2024 по 14.08.2024. Разом із цим, як уже зазначалося вище, такі документи не відносилися до предмета спірної фактичної перевірки, а також до її мети.
Зазначає, що інша перевірка, визначена ПК України, щодо діяльності ОСОБА_1 , не проводилася та жодних доказів здійснення податкового контролю за діяльністю відповідачів позивачем не надано.
10.11.2025 до суду від представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що в якості доказів вчинення відповідачами правочину, недійсність якого просить визнати позивач, до матеріалів справи було долучено ряд первинних документів, а саме:
договір комісії від 01.08.2024 № ДН-01-08-24-ВН, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 ;
акт приймання-передачі товарів до договору комісії від 01.08.2024 на суму 849 518,00 грн (853 одиниць);
акт приймання-передачі товарів до договору комісії від 05.08.2024 на суму 134 415,00 грн (22 одиниці);
акт приймання-передачі товарів до договору комісії від 14.08.2024 на суму 77 720,00 грн (15 одиниць);
акт повернення товарів до договору комісії від 19.08.2024;
звіт комісіонера до договору комісії від 31.08.2024;
акт приймання-передачі виконаних зобов`язань від 31.08.2024;
товарно-транспортна накладна № 010124 від 01.08.2024 разом із додатком (відомості про вантаж);
товарно-транспортна накладна № 010524 від 05.08.2024 разом із додатком (відомості про вантаж);
товарно-транспортна накладна № 014124 від 14.08.2024 разом із додатком (відомості про вантаж);
товарно-транспортна накладна № 014924 від 19.08.2024 разом із додатком (відомості про вантаж).
Зазначає, що вказані вище документи складені за наслідком вчинення оспорюваного позивачем правочину.
Таким чином, на переконання представника, позивачем не доведено відповідними засобами доказування наявність передбачених частиною третьою ст. 228 ЦК України підстав для визнання правочину недійсним, що є підставою для відмови в позові.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
01.08.2024 між фізичною особою ОСОБА_2 (Комітент) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Комісіонер) укладено Договір комісії №ДН-01-08-24-ВН.
Відповідно до умов Договору, Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок Комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (п.1.1 Договору).
Конкретні умови договору щодо ціни, кількості, якості та асортименту Продукції, а також інші умови та вказівки Комітента наведено у Актах приймання-передачі товарів до цього Договору (зразок відповідного Акта встановлено у Додатку 1 до цього Договору) (п.1.2 Договору).
Виступаючи від свого імені, Комісіонер самостійно укладає договір купівлі-продажу з третьою особою (п.1.3 Договору).
Комітент зобов`язується: 
Передати Комісіонеру продукцію для продажу відповідно до умов цього Договору протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності Договором.
Прийняти Звіти від Комісіонера, розглянути та за відсутності зауважень чи заперечень затвердити його протягом 2 робочих днів
Виплатити Комісіонеру винагороду в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору.
Комітент має право відмовитись від Договору. При цьому Комітент зобов`язаний відшкодувати Комісіонеру завдані цим збитки, а Комісіонер зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня одержання повідомлення про відмову від цього Договору повернути Комітенту нереалізовану Продукцію та всі грошові кошти, отримані за договорами купівлі- продажу, у кладеними з Покупцями на виконання цього Договору (п.3.1 Договору).
Комісійна плата за Договором становить 1% від договірної вартості реалізованих Комісіонером товарів (п.5.1. Договору).
Зазначена у п. 5.1 Договору комісійна плата сплачується Комісіонеру Комітентом раз на місяць протягом 15 робочих днів після затвердження Сторонами Звіту комісіонера (п.5.2 Договору).
Грошові кошти, належні Комітенту за договором купівлі-продажу із Покупцем, передаються Комісіонером раз на місяць, до 20 числа місяця, наступного за звітним періодом, шляхом перерахування їх на поточний рахунок Комітента, який зазначений в розділі 14 Договору. У випадку продажу певних товарів на умовах відстрочення платежу/розстрочки/оплати частинами, належні Комітенту за договором купівлі-продажу із Покупцем грошові кошти передаються Комісіонером до 20 числа місяця, наступного за звітним періодом, у якому був внесений останній платіж за відповідні товари (п.5.3 Договору).
Якщо Комісіонер реалізував Продукцію за ціною, що перевищує мінімальну ціну, встановлену в Актах приймання-передачі до цього Договору, то додатково отримана вигода (за винятком комісійної плати, що припадає на неї, розрахованої згідно з п. 5.1 цього Договору) належить Комітенту. У цьому випадку Комісіонер має право на одержання комісійної плати в розмірі 1 % від суми додатково отриманої вигоди (п.5.4 Договору).
Комісіонер повинен перерахувати Комітенту кошти, отримані від третіх осіб (покупців) на рахунок Комісіонера, за мінусом комісії по еквайрингу, яка відшкодовується за рахунок Комітента (п.5.5 Договору).
Вважаючи, що Договір комісії від 01.08.2024 № ДН-01-08-24-ВН укладено виключно з метою уникнення відповідальності за порушення вимог п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", контролюючий орган звернувся до суду із даним позовом до суду для визнання його недійсним.
Визначаючись щодо наведеного, суд виходить з наступного.
Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Частиною 5 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтями 1, 8 Конституції України також визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч. 3 ст. 228 ЦК України).
При цьому суд зауважує, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Так, обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган вказує на те, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 відсутнє дотримання основної істотної умови договору комісії - відсутня комісійна плата по договору №ДН-01-08-24-ВН від 01.08.2024. Також відсутнє перерахування коштів за реалізований комісіонером товар. А реалізація товару, отриманого ФОП ОСОБА_1 ніби то по договору комісії відбувалась, зокрема у серпні 2024 року на суму 242310, 20 грн, вересні 2024 року на суму 41029, 54 грн, що підтверджується даними РРО 4000928569, зареєстрованого за ФОП ОСОБА_1 по адресі: АДРЕСА_1 , торгова точка АДРЕСА_2 .
Зазначає, що дані суми у випадку реального здійснення комісійної торгівлі мали б перераховуватись на відповідний рахунок ФОП ОСОБА_3 , як отриманий ним дохід від реалізації товару переданого на комісійний продаж. Та відповідно ФОП ОСОБА_1 мала отримати дохід за здійснення комісійної діяльності щодо реалізації вказаного у чеках товару. 
Вказує, що дані факти, на переконання контролюючого органу, є підтвердженням порушення виконання істотних умов договору та основною ознакою фіктивності укладеного правочину, що має наслідком недійсності Договору комісії.
Щодо наведеного суд зазначає наступне.
Як слідує із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 05.08.2024 винесений наказ № 1719-п про проведення фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Представник позивача вказує, що контролюючим органом в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , зокрема щодо продажу (реалізації) мобільних телефонів iPhone та аксесуарів.
Зазначає, що до перевірки супровідним листом з описом вкладення від 05.08.2024 надано: договір суборенди приміщення, договори про співпрацю з ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , Договір комісії №ДН-01-08-24-ВН від 01.08.2024 з ФОП ОСОБА_2 , додаток 1 до Договору комісії №ДН-01-08-24-ВН від 01.08.2024 акт приймання-передачі від 01.08.2024 на загальну вартість переданих на комісію товарів, що становить 849 518,00 грн., а також форму ведення обліку товарних запасів до якої внесено відомості про надходження товару 01.08.2024 відповідно до Акту приймання-передачі товарів до договору комісії №ДН-01-08-24-ВН від 01.08.2024 від ФОП ОСОБА_2 на суму 849 518,00 грн.
Вказує, що під час перевірки встановлено реалізацію мобільного телефону iPhone НОМЕР_1 Pro за ціною 44447,00 грн та мобільного телефону iPhone 14 Pro Мах за ціною 38500,00 грн згідно фіскальних чеків від 07.08.2024 та 08.08.2024, створених на ПРРО 4000928569.
За наслідками перевірки складений акт від 14.08.2024 за №10105/19/00/0804/ НОМЕР_2 .
Зазначає, що перевіркою встановлено, що позивачем не ведеться, у порядку передбаченому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, оскільки не надано первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу на загальну вартість 932465,00 грн.
Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення, зокрема, вимог п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (зі змінами та доповненнями), п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акту перевірки, 05.09.2024 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 00115750704, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за ненадання документів, які підтверджують облік та походження товарів.
Поряд з цим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі №500/7576/24 скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 05 вересня 2024 року №00115750704 про застосування відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), яке було винесено контролюючим органом за результатами зазначеної вище перевірки.
У вказаній постанові від 16 липня 2025 року у справі №500/7576/24, яка набрала законної сили, апеляційним судом зазначено наступне:
"Аналіз вимог чинного законодавства дає підстави стверджувати, що договір комісії є одним із видів посередницьких договорів, а особливість такого договору полягає в обов`язку комісіонера за дорученням комітента від свого імені за певну винагороду продати належне комітенту майно (товар). Водночас, комісіонер при виконанні такого договору не набуває у власність майно (товар). 
Отже, позивач як комісіонер не набув у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо.
Водночас, під час перевірки позивач надав визначені договором комісії документи, що підтверджують походження товару (акти приймання-передачі), що зі свого боку спростовує доводи контролюючого органу про їх відсутність.
Водночас, долучена до матеріалів справи форма обліку є достовірним доказом, записи в ній відображені в хронологічному порядку надходження товарів. 
...
Відтак, позивач, не набув у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо.
Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, отримання (надходження) товару за кожним актом приймання-передачі товарів відображено позивачем у формі ведення обліку товарних запасів, що передбачена Порядком №496, а тому порушень вимог Порядку №496 не вбачається.
Отже, суд апеляційної інстанції констатує, що на момент проведення перевірки у позивача були наявні відповідні документи, що підтверджували отримання (надходження) товару, який знаходився на реалізації, проте таким представниками контролюючого органу при перевірці не надано юридичної оцінки, так само як і не конкретизовано, які первинні документи на момент перевірки були відсутні."
Таким чином, рішенням суду що набрало законної сили встановлено наступні обставини:
- ФОП ОСОБА_1 не набув у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо;
- під час перевірки позивач надав визначені договором комісії документи, що підтверджують походження товару (акти приймання-передачі), що зі свого боку спростовує доводи контролюючого органу про їх відсутність.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, слід зазначити, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , яка стосувалась лише дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Господарська діяльність іншої сторони спірного договору - ФОП ОСОБА_2 контролюючим органом не перевірялась. 
Безумовно, під час фактичної перевірки контролюючим органом може бути отримана інформація, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового чи іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
Однак, враховуючи предмет такої фактичної перевірки, контролюючий орган позбавлений можливості здійснити повний аналіз всіх документів, що стосуються даної господарської операції та дослідити господарську діяльність іншої сторони правочину, що є обов`язковим при визначенні дійсності укладених платником податків договорів чи реальності таких господарських операцій.
При цьому, Податковий кодекс України передбачає чіткий алгоритм дій контролюючого органу у таких випадках.
Зокрема, відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
При цьому, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, - це є підставою для проведення документальної позапланової перевірки такого платника податків. (пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України)
Таким чином, у контролюючого органу наявні та передбачені законодавством можливості для здійснення належної перевірки обставин дійсності спірного правочину.
Поряд з цим, у даному позові контролюючий орган посилається на те, що жодного документу, який би вказував на комісійну діяльність ФОП ОСОБА_1 не існує (відсутнє бідь-яке документальне оформлення відповідного правочину згідно вимог законодавства) та не здійснювалась оплата за продаж товару. 
При цьому, до такого висновку контролюючий орган дійшов посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 не надав таких документів під час проведення перевірки.
Однак, як уже зазначалось судом, предметом фактичної перевірки було зокрема наявність документів, які підтверджують облік та походження товарів, і постановою Восьмого апеляційного суду від 16 липня 2025 року у справі №500/7576/24 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 під час перевірки надав визначені договором комісії документи, що підтверджують походження товару (акти приймання-передачі), що зі свого боку спростовує доводи контролюючого органу про їх відсутність.
Поряд з цим, ні акту перевірки ні її матеріалів позивачем до позову не долучено. Обставини які встановлені контролюючим органом під час такої перевірки судом встановлено з рішення суду у справі №500/7576/24.
У позові контролюючий орган також посилається на відсутність доказів перерахування коштів за реалізований товар як комісійна плата. Однак, позивачем належним чином не з`ясовано чи здійснювались такі розрахунки між сторонами договору та якими документами це підтверджується, обмежившись лише роздруківками з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. 
Зокрема, не надано будь-яких доказів направлення запиту відповідачам щодо надання документів для підтвердження здійснення господарських операцій на виконання спірного договору комісії, чи матеріалів податкових перевірок саме по вказаних обставинах.
Підсумовуючи наведене слід зазначити, що при зверненні до суду із даним позовом контролюючим органом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин вказаних в позовній заяві на обґрунтування недійсності Договору комісії №ДН-01-08-24-ВН від 01.08.2024.
При цьому, основною підставою позовних вимог є посилання позивача на те, що договір укладено виключно з метою легалізації введення в товарообіг технічно складних побутових товарів на які відсутні документи щодо їх походження. 
Таким чином, першочерговим, що підлягало з`ясуванню контролюючим органом - це наявність документів щодо походження товарів, що передбачає дослідження всього ланцюгу їх придбання. З`ясування вказаних обставин віднесено законом до повноважень контролюючого органу і такий обов`язок не може бути перекладено ним на судовий орган обмежившись лише поданням позовної заяви.
Згідно положень законодавства, умов договору та рішення суду у справі №500/7576/24, ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) не набув у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо.
Таким чином, власником товару залишався ФОП ОСОБА_2 (комітент), однак контролюючим органом суду не надано будь-яких доказів направлення запитів чи проведення перевірок господарської діяльності вказаного суб`єкта господарювання для з`ясування вказаних обставин.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, дій, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, код ЄДРПОУ 44143637); 
відповідач:
- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Головуючий суддя Баб`юк П.М.