ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/2992/25 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Хотенця П.В.
при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В. 
розглянувши заяву (вхідний № 2383 від 29 січня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу по справі 
за позовом 	Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН", м. Харків 	
про   та зустрічний позов  до  про 	стягнення 741657,60 грн.   Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН", м. Харків  Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ  розірвання договору 	
за участю представників сторін:
позивача – не з`явився
відповідача – Гофельд Г.М., адвокат, ордер № 1273418 від 25.09.2025 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН", м. Харків про стягнення 501120,00 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару та 240537,60 грн пені та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН", м. Харків до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ про розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-43-НЮ від 06 лютого 2025 року, укладений між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815) та Товариством з обмеженою відповідальністю “СЕВЕРИН” (код ЄДРПОУ 25610277).
Рішенням господарського суду Харківської області від 19 січня 2026 року в первісному позові відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено повністю, розірвано договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-43-НЮ від 06 лютого 2025 року, укладений між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815) та Товариством з обмеженою відповідальністю “СЕВЕРИН” (код ЄДРПОУ 25610277); стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" 2422,40 грн судового збору.
29 січня 2026 року через систему "Електронний суд", Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" подано заяву (вхідний № 2383) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 21000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 лютого 2026 року призначено заяву (вхідний № 2383 від 29 січня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в судовому засіданні на 09 лютого 2026 року о 16 годин.
09 лютого 2026 року через систему "Електронний суд", Акціонерним товариством "Українська залізниця" подано заперечення (вхідний № 3166), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.
Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні підтримує про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та просить її задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, у наданих запереченнях проти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу заперечує. також просить розглядати заяву без участі представника Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Розглянувши матеріали справи та заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 2 статті 126 Кодексу, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи 25 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" (клієнтом) та Адвокатським бюро "Юридична компанія "Просолов, Шох і партнери" в особі керуючого бюро - адвокатом Шох Кристиною Антонівною (Адвокатським бюро) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 25/08-25, у відповідності до пункту 1.1. якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно пункту 2.1. договору Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представництво та захист інтересів клієнта у суді за позовом клієнта до регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" про розірвання договору про закупівлю №ОД/НХ-25-43НЮ від 06 лютого 2025 року з 20 липня 2025 року.
Відповідно до пункту 3.2. договору клієнт зобов`язується прийняти виконану роботу Адвокатського бюро, оплатити її у розмірі та строки, встановлені у відповідних рахунках, що будуть виставлені клієнту та підписати відповідні акти прийому-передачі.
Згідно пункту 4.1. договору вартість наданих правових (правничих) послуг Адвокатським бюро становить 21000 грн (двадцять одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ, без участі адвоката у судових засіданнях.
Відповідно до підпункту 4.1.1. пункту 4.1. договору участь адвоката у судовому засіданні сплачується окремо, у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.
Згідно пункту 4.2. договору оплата за даним договором здійснюється в день отримання клієнтом рахунку/рахунків від Адвокатського бюро на електронну пошту клієнта або в системі документообігу "ВЧАСНО".
Відповідно до пункту 7.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2025 року або до його припинення у встановленому цим договором або законом порядку.
03 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" (клієнтом) та Адвокатським бюро "Юридична компанія "Просолов, Шох і партнери" в особі керуючого бюро - адвокатом Шох Кристиною Антонівною (Адвокатським бюро) було укладено додаткову угоду № 03/09-25 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 25/08-25 від 25 серпня 2025 року.
Згідно додаткової угоди № 03/09-25 від 03 вересня 2025 року сторони погодили та вирішили змінити договір № 25/08-25 від 25 серпня 2025 року в частині визначення його предмету, а саме пункт 2.1., виклавши його в наступній редакції: представництво інтересів клієнта по справі № 922/2992/25 у Господарському суді Харківської області за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про стягнення штрафу та пені; представництво інтересів клієнта по справі № 922/2992/25 у Господарському суді Харківської області за зустрічною заявою клієнта до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розірвання договору.
Відповідно до рахунку на оплату № 25/08-2025 вартість послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 25/08-25 від 25 серпня 2025 року склала 21000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції № 540 від 26 серпня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" було сплачено Адвокатському бюро "Юридична компанія "Просолов, Шох і партнери" 21000,00 грн.
Досліджуючи надані другим відповідачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Шох Кристиною Антонівною професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Витрати, понесені відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті 126 Кодексу).
Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок прокуратури, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати другому відповідачу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на правничу допомогу і стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 232-236, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву (вхідний № 2383 від 29 січня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕРИН" (61174, м. Харків, проспект Перемоги, 65, кв. 119, ЄДРПОУ 25610277) 21000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне додаткове рішення складено "10" лютого 2026 р.

Суддя 	 	П.В. Хотенець