ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 грудня 2025 року	Справа №160/27487/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням її уточнень від 15.10.2025 р., просить:
1. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому індексації-різниці грошового забезпечення в період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2024 року, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
2. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому індексації-різниці грошового забезпечення в період з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2025 року, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
3. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому індексації-різниці грошової допомоги на оздоровлення в період 2024 - 2025 роки, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
4. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів, у зв?язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ в період 01.01.2024 по 31.12.2025 року (включно);
5. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів, у зв?язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ в період з 01.01.2025 по 18.04.2025 року (включно);
6. зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення в період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2024 року відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
7. зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення в період з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2025 року відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
8. зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію-різницю грошової допомоги на оздоровлення в період 2024 та 2025 роки, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078;
9. зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів, у зв?язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" в період 01.01.2024 по 31.12.2025 року (включно);
10. зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів, у зв?язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" в період з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що йому у період військової служби в ВЧ НОМЕР_2 не нараховувалась та не виплачувалась у період з 2024 р. по 2025 р. індексація грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078. 07.07.2025 року він звернувся до відповідача стосовно нарахування та виплати йому індексації-різниці грошового забезпечення в період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2024 року, з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2025 року та індексації-різниці грошової допомоги на оздоровлення в період 2024 - 2025 роки, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту Порядку №1078 та компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати". 15.08.2025 року він отримав відповідь від відповідача, в якій зазначено, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році було нараховано і виплачено індексацію у вересні (грошове забезпечення за серпень), у жовтні (грошове забезпечення за вересень), у листопаді (грошове забезпечення за жовтень), у грудні (грошове забезпечення за листопад) по 130,20 грн. У січні 2025 р. (грошове забезпечення за грудень 2024 р.) у сумі 254,35 грн. Виплата індексації з січня по липень 2024 року, з січня 2025 р. по квітень 2025 р. не передбачена Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» відповідно. Враховуючи викладене, відсутні підстави для нарахування та виплати індексації у зазначений період. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.160 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку та докази на підтвердження таких обставин, уточненої позовної заяви яку привести відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.160 КАС України.
До суду 15.10.2025 року від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку та уточнена позовна заява.
Ухвалою суду від 20.10.2025 року заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом. Прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.12.2023 року №361 позивач був зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення. З 27.12.2023 року справи та посаду сержанта резерву 2 взводу 316 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 800 грн. на місяць. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.04.2025 року №120 позивач був виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення і вибув для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_3 . У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому індексацію-різницю грошового забезпечення в період з 2024 р. по 2025 р. (за період проходження ним військової служби у складі ВЧ НОМЕР_1 ). Вказане твердження є необґрунтованим з огляду на те, що індексація різниця - це різниця між можливою сумою індексації, яку має отримати працівник, та сумою підвищення його окладу. За період проходження позивач військової служби у складі ВЧ НОМЕР_1 з 27.12.2023 р. по 18.04.2025 р. посадовий оклад позивача не підвищувався, а отже правових підстав для нарахування йому індексації - різниці не було. 
Однак, позивач набув право на поточну індексацію, котра була йому нарахована та виплачена у повному обсязі відповідно до діючого законодавства, а саме: у спірному періоді, а саме з 27.12.2023 р. по 18.04.2025 р. базовим місяцем відповідно до ст.39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024 року. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги той факт, що у 2024 році підвищення окладів позивачу не здійснювалось то обчислення індексу споживчих цін для індексації заробітної плати йому провадилось наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024 р. Тобто до квітня 2025 року, коли позивач був виключений зі списків ВЧ НОМЕР_1 , індекс споживчих цін не перевищував значення у 103%, а отже індексація грошового забезпечення не проводилась. Відповідно до картки особових рахунків позивача за час проходження ним військової служби у складі ВЧ НОМЕР_1 у період з 27.12.2023 р. по 18.04.2025 р. останній грошову допомогу на оздоровлення отримував лише у 2024 році, а саме у травні 2024 року у сумі 21 946,73 грн. котра не підлягала поточній індексації, так як на момент її виплати індекс споживчих цін не перевищував 103%, а отже правових підстав для проведення індексації не було. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 у період з 27.12.2023 р. по 18.04.2025 р., що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .
07.07.2025 року позивач звернувся до відповідача стосовно нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення в період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2024 року, з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно), де базовим місяцем вважати січень 2025 року та індексації-різниці грошової допомоги на оздоровлення в період 2024 р. - 2025 р., відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту Порядку №1078 та компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати". 
15.08.2025 року позивач отримав лист від відповідача №3699/ФЕС, в якому зазначено, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році було нараховано і виплачено індексацію у вересні (грошове забезпечення за серпень), у жовтні (грошове забезпечення за вересень), у листопаді (грошове забезпечення за жовтень), у грудні (грошове забезпечення за листопад) по 130,20 грн. У січні 2025 (грошове забезпечення за грудень 2024) у сумі 254,35 грн. Виплата індексації з січня по липень 2024 року, з січня 2025 року по квітень 2025 року не передбачена Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» відповідно.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частинами першою - третьою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно із ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Своєю чергою, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункт 44 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20).
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення (постанови Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19).
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №206/4411/16-а).
Порядок №1078 у редакції, яка застосовувалася до 01.12.2015 року, містив поняття «базовий місяць».
Базовим місяцем вважався той місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їхніх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). Базовий місяць визначали окремо для кожного працівника у випадку, коли заробітна плата зростала внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої її постійної складової.
09.12.2015 року КМУ видав постанову №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - постанова №1013).
Цією постановою були внесені зміни до Порядку №1078.
Порівняльний аналіз положень пунктів 5, 10-1, 10-2 Порядку №1078 свідчить про те, що внаслідок змін, унесених постановою №1013, з 01 грудня 2015 року діють єдині правила проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення, виходу на роботу чи зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Внаслідок цих змін Порядок №1078 у редакції, що застосовується з 01 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати.
Для проведення індексації з 01.12.2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.
Місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таке визначення цього поняття висновується із системного тлумачення пункту 5 Порядку №1078 у редакції, яка була запроваджена з 01.12.2015 року.
Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож із 01.12.2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.
Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця з 01 грудня 2015 року не прив`язаний до місяця прийняття (переведення, виходу) на військову службу чи місяця зростання грошового забезпечення за рахунок будь-якої його постійної складової.
Із 01.12.2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він займав.
Крім цього, Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци 2, 5 пункту 4 Порядку №1078).
Щодо «фіксованої» суми індексації, то Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок №1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 13.06.2012 року №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте постановою Уряду №1013 від 09.12.2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
В абз.3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 року, передбачені обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково вказував, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 року набрала чинності постанова КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі №320/8554/21.
Так, за змістом абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів згідно рішень Уряду; суму індексації, що склалася у місяці підвищення грошового доходу що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів згідно рішень Уряду (березень 2018 року); і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці підвищення посадових окладів.
Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується.
Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
При цьому до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078 (103 відсотка).
Вказане правове питання було предметом судового дослідження Верховного Суду у постанові від 23.03.2023 р. в справі № 400/3826/21 та надано детальні роз`яснення щодо застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 при нарахуванні індексації військовослужбовцям у період з березня 2018 року та права на отримання індексації-різниці в період з 01 березня 2018 року по дату звільнення з військової служби або по дату підвищення посадових окладів за рішенням Уряду.
Зокрема, Верховним Судом зазначено коло обставин, які підлягають встановленню на виконання вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, а саме: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 р. (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
При цьому розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби (пункт 108 постанови Верховного Суду від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21).
Такі правові висновки в подальшому неодноразово підтримувались Верховним Судом і в інших постановах від 06 квітня 2023 року по справі № 420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 560/13302/21, від 09 травня 2023 року у справі № 560/538/22, від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22 та інших.
Тобто практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною.
Разом з тим, з матеріалів цієї справи вбачається, що у березні 2018 року позивач не перебував на службі у ВЧ НОМЕР_1 , адже почав отримувати грошове забезпечення у ВЧ НОМЕР_5 лише з січня 2022 року.
Таким чином в межах спірного періоду посадовий оклад позивача внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався постановою № 704, яка вже діяла в січні 2022 року, що виключає правові підстави для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці відповідно до приписів абзацу третього-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. №1078.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2024 року в справі № 160/2481/23.
Статтею 39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 р. №3460-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. Цей Закон не містить положень про зупинення дії Закону № 1282-XII на 2024 рік, а тому у 2024 році право на проведення індексації заробітної плати працівників поновлюється.
Разом з тим, підвищення установленого порогу індексації мало місце лише у червні 2024 року та індекс споживчих цін у вказаному місяці склав 104,3%. Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за червень 2024 року, є липень 2024 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовців у зв`язку з її індексацією відбулось не раніше серпня 2024 року.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що у період з січня 2024 року по липень 2024 року у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу «поточної» індексації. 
При цьому, суд звертає увагу, що у період з серпня по листопад 2024 року позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення в сумі 130,20 грн. щомісячно, а в грудні 2024 року в сумі 254,35 грн., про що свідчать картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2024 р. - 2025 р. (у картці відображено нарахування у місяцях виплати доходів, тобто за серпень 2024 року відображено у вересні 2024 року).
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати позивачу поточної індексації грошового забезпечення за період січня - грудня 2024 року.
Статтею 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 р. № 4059-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
Суд зауважує, що згідно із даними, розміщеними на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін з січня по квітень 2025 року не перевищував 103%, а відтак за вказаний період індексація грошового забезпечення позивачу відповідачем не проводилася.
Оскільки суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо не нарахування й не виплати позивачу індексації-різниці відповідно до приписів абзацу третього - шостого п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, то підстави для задоволення похідних позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті індексації-різниці грошової допомоги на оздоровлення в період 2024 - 2025 роки, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 та визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів, у зв?язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ в період 01.01.2024 року по 31.12.2025 року (включно) та з 01.01.2025 року по 18.04.2025 року (включно), відсутні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, 
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма