ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. справа № 300/9028/24
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Черненко Т.Ю., звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 відповідно до змісту якого, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати в тому числі при здійсненні повного розрахунку при звільненні (виключенні зі списків особового складу) військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за періоди з 01.10.2023 по 01.01.2024, з 01.02.2024 по 28.02.2024, з 01.05.2024 по 16.10.2024, із урахуванням фактично виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність щодо розрахунку та виплати грошового забезпечення та інших додаткових виплат (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки) без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IХ станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 у період з 27.02.2022 по 12.05.2023; визнати протиправною бездіяльність щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні (виключенні зі списків особового складу) за період з 01.11.2024 по 08.11.2024; зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за періоди з 01.10.2023 по 01.01.2024, з 01.02.2024 по 28.02.2024, з 01.05.2024 по 16.10.2024 із урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення та інші додаткові виплати за період з 27.02.2022 по 12.05.2023 (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки) із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IХ станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні у період з 01.11.2024 по 08.11.2024 включно, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, у розмірі 7139,20 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . З моменту отримання поранення, контузії та по момент звільнення зі служби позивач майже безперервно перебував на стаціонарному лікуванні. Позивач отримав травму під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 04.07.2023 №3014. У спірний період з жовтня 2023 року по січень 2024 року, за лютий 2024 року та у період з травня 2024 року по 16.10.2024 (період перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я) додаткова винагорода позивачу не виплачувалася, або виплачувалася але не в повному обсязі. Підтверджуючі документи про стаціонарне лікування позивача внаслідок тяжкого поранення для проведення доплати в порядку досудового врегулювання спору були направлені на адресу військової частини НОМЕР_2 . Проте, відповідачем не вжито заходів щодо добровільного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. Також зазначає, що Військовою частиною при розрахунку грошового забезпечення позивача взято для обчислення за період з 27.02.2022 по 12.05.2023 розрахункову величину, яка становить розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, а саме 1762 грн. Стверджує, що при звільненні позивача зі служби та виключенні його зі списків особового складу (31.10.2024) відповідачем не виплачено всі суми, що підлягали виплаті. Остаточний розрахунок при звільненні позивачу здійснено відповідачем із затриманням, а саме 08.11.2024. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обчислена з урахуванням Порядку №100 становить 7139,20 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду замінено відповідача - Військову частину НОМЕР_2 її правонаступником Військовою частиною НОМЕР_1 .
У відзивах на позов відповідач зазначає, що згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3014 від 04.07.2023 позивач одержав мінно-вибухову травму при безпосередній участі у бойових діях, після чого знаходився на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я. За період перебування позивача на стаціонарному лікування та перебуванні у відпустках за станом здоров`я, йому нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення та додаткова винагорода відповідно до п. 11 розділу XXXIV Наказу МОУ № 260, а також на підставі наданих підтверджуючих медичних документів та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до травня 2024 року згідно з картки особового рахунку військовослужбовця вих. №1475/15/3873нт від 17.12.2024. Позивачем надано висновок ВЛК №5405 від 22.05.2024, де не вказано строк лікування чи потребу у тривалому лікуванні, що в подальшому унеможливило здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди. Стверджує, що оскільки з 20.05.2023 у постанові Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, розміри посадових окладів військовослужбовцям розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні. Також зазначає про відсутність вини відповідача у здійсненні невчасного розрахунку при звільненні позивача, оскільки розрахунок з відповідачем проведено у повному обсязі, а затримка у виплаті грошового забезпечення не призвела до матеріальних втрат чи інших важких наслідків для позивача. Звертає увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду із цим позовом. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.132 т.1, 12 т. 2).
У відповідях на відзив, додаткових поясненнях позивач не погоджується із доводами відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що у довідці ВЛК ДУ «ІТО НАМН України» від 12.07.2024 № 5832 позивачу була встановлена потреба у довготривалому етапному лікуванні. Відповідно до вказаної довідки ОСОБА_1 продовжував стаціонарне лікування (а.с.150, 232 т.1, 21, 30 т. 2).
У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне. 
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 27.02.2022 по 31.10.2024 (а.с.58, 218).
Наказом від 28.10.2024 №143-РС ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військової лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та 31.10.2024 наказом №309 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення 31.10.2024 (а.с.215). 
Згідно із змістом довідки Військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2024 за №14751613257нт позивач в період з 27.04.2022 по 31.10.2022, з 13.11.2022 по 19.01.2023, з 21.01.2023 по 25.01.2023, з 28.01.2023 по 04.03.2023, з 02.05.2023 по 03.07.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України (а.с.73, 217).
Відповідно до змісту довідки Військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2023 за №3014 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 04.07.2023 одержав мінно-вибухову травму. Забійні та осколкові рани голови. Закрита тупа травма грудної клітки, забій шийного відділу хребта. Вогнепальне осколкове поранення лівої п`ятки, перелом обох кісток нижньої третини гомілки, перелом лівої стопи. Вогнепальне осколкове поранення правої стопи та гомілки. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Акубаротравма. При безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_2 04.07.2023 поблизу АДРЕСА_1 , внаслідок підриву на міні отримав поранення та вибухову травму. Перебував у засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет. В стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував (а.с.75).
При вирішенні цієї справи суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також - Закон №2011-XII).
Згідно зі частинами 1 - 4 статтею 9 Закону 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції до 04.05.2024) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби. Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 3621-IX від 21.03.2024 (набрав чинності 04.05.2024), абзац перший пункту 11 замінено двома новими абзацами такого змісту:
"11. Військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби".
Законом України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (набрав чинності 18.05.2024) абзац перший пункту 11 доповнено двома реченнями такого змісту: "Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку".
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (надалі також - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок №260 (надалі також – Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до абзацу другого пункту 9 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац третій пункту 9 розділу І Порядку № 260).
Згідно з пунктом 14 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі також - Положення №1153/2008). 
Згідно із пунктом 186 розділу VIII «Відпустки» Положення №1153/2008 відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) зі збереженням грошового та матеріального забезпечення надається військовослужбовцю відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі також - Постанова № 168).
Пунктом 1 вказаної Постанови № 168 визначено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
За змістом пунктів 11 - 12 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Отже, виплата збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії відбувається за двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (надалі також – Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу ІІ Положення №402 для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Постанова про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). 
У разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби (пункти 6.11, 6.12 глави 6 розділу ІІ Положення №402).
Відповідно до пункту 6.13 глави 6 розділу II Положення №402 на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
За змістом пункту 6.15 Положення №402 відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
З огляду на зазначені норми Положення, висновок ВЛК (ЛЛК) є змістом (суттю) постанови ВЛК (ЛЛК), яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК (ЛЛК) є формальним вираженням постанови ВЛК (ЛЛК), яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК (ЛЛК) за наслідком медичного огляду.
Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.
Виплати грошового забезпечення за межами 12-місячного строку перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку військово-лікарської комісії про потребу в подальшому лікуванні. Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу продовження відпустки за станом здоров`я нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.05.2024 у справі № 520/16191/23 та підтримана постановою Верховного Суду від 19.06.2025 у справі №480/9155/23.
В ході розгляду справи судом встановлено, що отримане позивачем 04.07.2023 поранення (травма) є таким, що пов`язане із захистом Батьківщини.
За змістом розрахунку сум грошового забезпечення та додаткової винагороди від 12.08.2024 №2271 нт, розрахунку сум додаткової винагороди від 07.11.2024 №3368нт ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду у таких сумах: 80645,16 грн за жовтень 2023 року, 96666,67 грн за листопад 2023 року, 96774,20 грн за грудень 2023 року, 96551,22 грн – лютий 2024 року. За травень-жовтень 2024 року нарахування додаткової винагороди не здійснювалося (а.с.95, 98).
Згідно із витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.12.2023 за №700 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 за листопад 2023 року», від 04.01.2024 за №5 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 за грудень 2023 року», від 04.02.2024 №58 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 за січень 2024 року», від 04.03.2024 №122 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 за лютий 2024 року» ОСОБА_1 виплачено додатку винагороду в розмірі 100000 грн за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 29.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 25.10.2023, з 02.11.2023 по 24.11.2023, з 25.11.2023 по 21.12.2023, з 23.12.2023 по 21.01.2024, з 22.01.2024 по 31.01.2024, за 01.02.2024, з 03.02.2024 по 29.02.2024 (а.с.227-230).
Із наведеного видно, що позивачу не нараховано додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період з 26.10.2023 по 01.11.2023, за 22.12.2023 та за 02.02.2024.
Судом встановлено, що згідно довідки військово-лікарської комісії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 27.09.2023 за №3317 рішенням ВЛК рекомендовано надати позивачу відпустку на 30 календарних днів. Вказано, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини та відноситься до тяжких (а.с.76).
Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.10.2023 по 31.10.2023, що підтверджено виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1455 від 31.10.2023, виданого Військовою частиною НОМЕР_3 (а.с.77).
В довідці військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 31.10.2023 за №695 ВЛК зазначено, що ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування в умовах ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» терміном на 30 календарних днів. Вказано, що поранення пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.79).
Згідно із даними довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 24.11.2023, виданої ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02.11.2023 по 24.11.2023 (а.с.81).
У довідці військово-лікарської комісії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 20.12.2023 за №4106 зазначено, що рішенням ВЛК рекомендовано надати позивачу відпустку на 30 календарних днів. Вказано, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини та відноситься до тяжких (а.с.84).
За змістом довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 21.12.2023, виданої ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 24.11.2023 по 21.12.2023 (а.с.82).
Зі змісту довідки військово-лікарської комісії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 31.01.2024 за №4410 видно, що рішенням ВЛК рекомендовано надати позивачу відпустку на 30 календарних днів. Вказано, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини та відноситься до тяжких (а.с.83).
Відповідно до відомостей довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 01.02.2024, виданої ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 22.01.2024 по 01.02.2024 (а.с.85).
Отже позивач, перебуваючи на військовій службі, як військовослужбовець Збройних Сил України, отримав тяжке поранення (травма), пов`язане із захистом Батьківщини та, відповідно, перебував на стаціонарному лікуванні у лікарняному закладі та у відпустці за станом здоров`я за висновками ВЛК.
Суд зазначає, що, як Постановою № 168, так і Порядком № 260 внормовано, що додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень виплачується у тому числі тим військовослужбовцям, які у зв`язку з травмою чи пораненням, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі і закордонних) з дня отримання такого поранення/травми, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідач не зазначив підстав не нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 26.10.2023 по 01.11.2023, за 22.12.2023 та за 02.02.2024. Описаними вище документами підтверджено перебування у вказані періоди з 26.10.2023 по 01.11.2023, за 22.12.2023, за 02.02.2024 позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) відповідно до означених довідок ВЛК. 
Щодо періоду з 01.05.2024 по 16.10.2024, суд зазначає наступне.
У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивачем надано висновок ВЛК №5405 від 22.05.2024, де не вказано строк лікування чи потребу у тривалому лікуванні, що в подальшому унеможливило здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди. 05.07.2024 у позивача закінчився термін безперервного перебування у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Суд зауважує, що за змістом довідок-виписок з історії хвороби стаціонарного хворого від 23.05.2024, виданих ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 04.03.2024 по 15.05.2024, з 16.05.2024 по 23.05.2024 (а.с.86, 87 ).
У довідці військово-лікарської комісії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 22.05.2024 за №5405 зазначено, що рішенням ВЛК рекомендовано надати позивачу відпустку на 30 календарних днів. Вказано, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини та відноситься до тяжких (а.с.89).
У довідці-виписці з історії хвороби стаціонарного хворого від 19.07.2025, виданої ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», вказано, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 25.06.2024 по 19.07.2024 (а.с.88).
Згідно довідки військово-лікарської комісії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 12.07.2024 за №5832 рішенням ВЛК рекомендовано продовжити лікування та визначено потребу в довготривалому етапному відновному лікуванні. Вказано, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини та відноситься до тяжких (а.с.91).
У виписному епікризі із медичної карти стаціонарного хворого від 23.08.2024, виданого КНП «Надвірнянська ЦРЛ Надвірнянської міської ради, зазначено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 22.07.2024 по 23.08.2024 (а.с.90).
У свідоцтві про хворобу №549 від 15.09.2024, затвердженого постановою 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 14.10.2024, вказано, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у періоди, зокрема, з 17.07.2023 по 28.09.2023, з 02.11.2023 по 19.07.2024 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», з 26.10.2023 по 31.10.2023 у Військовій частині НОМЕР_4 , з 22.07.2024 по 23.08.2024 в КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня», з 26.08.2024 по теперішній час (15.09.2024) у Військовій частині НОМЕР_4 (а.с.92).
За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 15.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 16.09.2024 по 15.10.2024 в КНП "Яремчанська центральна міська лікарня" (а.с.84), а не по 16.10.2024, як помилково зазначив позивач.
За твердженнями відповідача 05.07.2024 у позивача закінчився термін безперервного перебування у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Однак, жодних доказів нарахування та виплати додаткової винагороди до 05.07.2024 матеріали справи не містять.
Відповідачем не вказано підстав для неврахування довідок-виписок з історії хвороби стаціонарного хворого від 23.05.2024 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 01.05.2024 по 15.05.2024, з 16.05.2024 по 23.05.2024.
Вказаними вище документами підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також час його перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) відповідно до означених довідок ВЛК за період з 01.05.2024 по 12.07.2024. 
Також матеріали справи містять довідку військово-лікарської комісії ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 12.07.2024 за №5832, якою підтверджено потребу в довготривалому етапному відновному лікуванні, що у свою чергу є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення пропорційно часу перебування на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування тяжкого поранення за висновком ВЛК.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 01.05.2024 по 15.10.2024. 
Той факт, що довідка ВЛК про потребу у тривалому лікуванні прийнята ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» саме 12.07.2024 (термін 12 місяців поспіль завершився 05.07.2024) не може ставитись в провину позивачу та обмежувати його право на отримання належного йому грошового забезпечення та обмежувати його право на отримання належного йому грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, передбаченої Постановою №168.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Як зазначено судом вище, згідно з пунктом 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови № 704 (в редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (надалі також - Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”. 
Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 в справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Закон України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” (надалі також - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону України № 2017-III).
Суд зауважує, що Кабінет Міністрів України визначив як розрахункову величину обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу саме прожитковий мінімум для працездатних осіб. При внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 пунктом 6 Постанови №103 було змінено тільки дату визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що пунктом 6 Постанови № 103 були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 і ці зміни визнанні судом протиправними і скасовані, Закони України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, “Про Державний бюджет України на 2023 рік” не містять застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, з 01 січня 2020 року підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови №704 із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Законом України “Про Державний Бюджет України на 2018 рік” встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 1762 гривні. 
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено у сумі 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено у сумі 2684,00 грн.
Отже, редакція Законів України про Державний бюджет на 2022 та 2023 рік свідчить про зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону збільшення.
Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік згідно Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік).
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах Суду від 08.11.2023 в справі №420/26141/21, від 06.11.2023 в справі №300/1947/22, від 09.05.2023 в справі №380/5158/22, від 08.05.2023 в справі №520/12159/21, від 11.04.2023 в справі №240/21362/21, від 11.04.2023 в справі №520/14820/21, від 06.04.2023 в справі №380/10075/21, від 15.11.2023 в справі №120/965/22-а, від 26.06.2025 за №480/7154/24.
Отже, такий підхід до правозастосування, за вказаних обставин, суд визнає усталеним, з огляду на вимоги частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, частини п`ятої статті 242 КАС України.
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.11.2024 №3369нт, картки особового рахунку військовослужбовця від 17.12.2024 №1475/15/3873нт, у лютому 2022 року посадовий оклад позивача становив 195,00 грн, оклад за військовим званням – 670,00 грн, у березні 2022 року-лютому 2023 року – 2730,00 грн посадовий оклад та 670,00 грн – оклад за військовим званням, в березні 2023 року – 2738,00 грн, 670,00 грн, відповідно. У квітні-травні 2023 року посадовий оклад позивача складав 2820,00 грн, оклад за військовим званням – 670,00 грн (а.с.147, 97).
Згідно листа Військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2024 №3364нт сума посадового окладу ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 28.03.2023 становила 2730,00 грн (тарифний розряд – 4, коефіцієнт – 1,55). Сума посадового окладу з 29.03.2023 по 15.05.2023 становила 2820,00 грн (тарифний розряд – 5, коефіцієнт – 1,6) (а.с.96).
Таким чином, посадовий оклад, оклад за військовим званням позивача розраховано шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017. Вказаний факт визнається відповідачем.
Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Щодо вимоги про перерахунок грошової допомоги для оздоровлення, суд зазначає наступне.
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 1 та 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (надалі також – Порядку №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 6 розділу XXIII цього Порядку).
Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
В розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.11.2024 №3369нт, картці особового рахунку військовослужбовця від 17.12.2024 №1475/15/3873нт зазначено, що позивачу нараховувалася грошова допомога на оздоровлення у серпні 2022 року (в сумі 16598,26 грн) та у травні 2023 року (в розмірі 27087,94 грн) (а.с. 97, 147).
Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, то суд вказує на таке.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XXIV вказаного Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Як передбачено пунктами 7, 8 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано минулого року, але не виключеним зі списків військової частини, в поточному році не надається.
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
За змістом розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.11.2024 №3369нт, картки особового рахунку військовослужбовця від 17.12.2024 №1475/15/3873нт позивачу у листопаді 2022 року нарахована та виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 670,00 грн (а.с.97, 147).
Таким чином, з мотивів, що наведені судом вище, також підлягає перерахунку і виплачена позивачеві сума матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет України на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням уже виплачених сум.
Водночас, жодних відомостей про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році матеріали справи не містять (зокрема, у картці особового рахунку військовослужбовця від 17.12.2024 №1475/15/3873нт, розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.11.2024 №3369нт такі відомості відсутні).
Відтак, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що Кабінет Міністрів України 12.05.2023 прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704» (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». 
Пунктом 3 Постанови № 481 передбачено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Жодним із положень Постанови №481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема й у період з 29.01.2020 дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за № 103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Таким чином, з 20.05.2023 (дати набрання чинності Постановою №481) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2025 за №480/7154/24 у якому виснував, зокрема у пунктах 53, 54 цієї постанови:
"Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривень та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Отже з 20.05.2023 пункт 4 Постанови № 704 передбачає сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року. На підставі наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту, а тому не допускав порушень законодавства та, як наслідок, порушень прав та інтересів позивача".
Вказаний висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 18.08.2025 в справі №300/8187/24, від 25.09.2025 у справі № 420/32801/24, від 16.10.2025 у справі №620/10526/24.
Суд зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними; визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України - залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 - без змін.
За таких обставин, враховуючи приписи частини 2 статті 9 КАС України, суд констатує, що слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період з 27.02.2022 по 19.05.2023.
За змістом статті 1-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. 
Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.
Отже, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, підлягають застосуванню норми трудового законодавства. 
Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. 
Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України).
Як встановлено судом, позивача виключено із списків Військової частини НОМЕР_2 31.10.2024. 
Розрахунок з виплати усіх належних позивачу сум при звільненні проведений відповідачем 08.11.2024 та 22.12.2024 (а.с.104, 127, 158). При цьому, спірним є період з 01.11.2024 по 08.11.2024.
Таким чином, відповідачем допущено протиправні дії щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.11.2024 по 08.11.2024.
Із змісту вказаних правових норм суд робить висновок, що відповідальність в розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо слідує із статті 117 КЗпП. 
Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.
Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт “л” пункту 1 цього Порядку). 
Згідно з п. 2 Порядку №100 від 08.02.1995 середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи, що позивача було виключено із списків Військової частини НОМЕР_2 у жовтні 2024 року, то для обчислення середнього заробітку необхідно брати період за серпень-вересень 2024 року.
Зміст доданих позивачем та відповідачем доказів засвідчує склад грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось виключення із списків, в загальній сумі 54436,28 грн (по 27218,14 грн за серпень та вересень 2024 року) (а.с.146).
Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні становить 892,40 грн (54436,28 грн розділити на 61 календарний день).
Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 8 календарних днів. 
Таким чином, середнє грошове забезпечення у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 7139,20 грн (8 х 892,40 грн).
Враховуючи встановлені в цій справі обставини, зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні.
Згідно із довідкою-розрахунком нарахованих та виплачених сум під час звільнення ОСОБА_1 від 17.12.2024 №1475/15/3822нт позивачу визначено до виплати кошти у розмірі 173914,53 грн (а.с.145).
Із матеріалів справи видно, що 08.11.2024 на картковий рахунок позивача зараховано кошти в розмірі 140045,48 грн, а 22.12.2024 – 37354,27 грн (а.с.104, 158). 
Отже, у день звільнення позивачу мало бути виплачено 173914,53 грн (100%). 08.11.2024 виплачено - 140045,48 грн, тобто 80,53%.
Як зазначалося судом вище, спірним є період з 01.11.2024 по 08.11.2024.
Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, суд висновує, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 5749,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 80,53% від 7139,20 грн.
При цьому суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом здійснено із виплачених позивачу сум грошового забезпечення, тобто із сум з яких стягнуто обов`язкові збори та платежі.
Відтак, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково.
Щодо доводів відповідача з приводу пропущення позивачем строку для звернення до адміністративного суду з позовом, суд зазначає наступне.
За змістом пункту 1 ухвали про відкриття провадження судом поновлено пропущений строк звернення до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій. Суд, взявши до уваги періоди перебування позивача на лікуванні, визнав, що тримісячний строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин.
Відтак, твердження відповідача про відсутність об`єктивних причин неможливості своєчасного звернення позивачем до суду з позовом є помилковими. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б засвідчували пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин. 
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи наведене вище, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за періоди з 26.10.2023 по 01.11.2023, за 22.12.2023, за 02.02.2024, з 01.05.2024 по 15.10.2024, виходячи з розміру 100000 грн. на місяць.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячні основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 27.02.2022 по 19.05.2023, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 - 2023 роки з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 01.01.2022, на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за періоди з 26.10.2023 по 01.11.2023, за 22.12.2023, за 02.02.2024, з 01.05.2024 по 15.10.2024, виходячи з розміру 100000 грн. на місяць, з урахуванням проведених платежів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошове забезпечення (щомісячні основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 27.02.2022 по 31.12.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошове забезпечення (щомісячні основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 по 08.11.2024 в розмірі 5749,20 гривень (п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 20 копійок). 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя   /підпис/ Біньковська Н.В.