Справа № 465/1972/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/1906/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - 
Трофимчук О.В., Голубовської С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,
ВСТАНОВИЛА:
ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 425 026,26 грн заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.08.2015 по 31.05.2020, 20 513,57 грн – інфляційних втрат, 16 849,19 грн – 3% річних, 40 965,84 грн заборгованості за послугу з гарячого водопостачання за період з 01.05.2016 по 31.05.2020, 4413,43 грн – інфляційних втрат, 2253,57 грн – 3% річних, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 7650,33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі в період з 01.08.2015 по 31.05.2020 не сплачували витрат за послуги з теплопостачання в добровільному порядку, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість. Позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу, з приводу наявної заборгованості. 13.06.2019, 30.01.2020, 18.05.2020 та 13.11.2020 судом було видано судові накази, однак ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 26.01.2021, 21.12.2020, 18.11.2020 та 23.12.2020 такі судові накази було скасовано.
З огляду на вказане, позивач просив задовольнити його позов.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.05.2024 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 170 085,82 грн, інфляційні втрати в розмірі 5840,98 грн, 3% річних в розмірі 5963,51 грн, а всього – 181 890,31 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 1364,05 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 1364,05 грн судового збору.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову оскаржило ЛМКП «Львівтеплоенерго», подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11.03.2020 № 211 в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. В подальшому строк дії карантину в Україні неодноразово продовжено, востаннє на строк до 30.06.2023. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності вищевказаним Законом України, а саме з 02.04.2020, діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з за період з 01.08.2015 по 31.05.2020 та за послугу гаряча вода за період з 01.05.2016 по 31.05.2020. Зважаючи на вищевказане, позивач з вимогами за період з 01.08.2015 по березень 2017 року звернувся до суду після спливу позовної давності. При цьому, позовну давність щодо вимог за період з квітня 2017 року, з урахуванням дії карантину, позивачем не пропущено.
Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі
Рішення суду також оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначає, що розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення є неправильним та завищеним, не містить належного обґрунтування. Вказує, що у її квартирі АДРЕСА_1 , з вересня 2007 року встановлено водонагрівач, а тому відповідачі не є споживачами послуг позивача з постачання гарячої води, тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення оплати за гарячу воду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Трофимчук О.В. підтримала апеляційну скаргу позивача та заперечила проти задоволення скарги ОСОБА_1 
ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги ЛМКП «Львівтеплоенерго».
ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, тому її неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №01 від 23.12.2021.
Відповідно до вказаної довідки власником квартири є ОСОБА_1 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». 
На ім`я ОСОБА_1 відрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 01.08.2015 по 31.05.2020 за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявна заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення в розмірі 425 026,26 грн та за гаряче водопостачання в розмір 40 965,84 грн.
Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Як встановлено, відповідачі є користувачами житлово-комунальних послуг, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», тому зобов`язані оплатити такі.
Згідно обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго» житловий будинок АДРЕСА_3 складається із блоку А та блоку Б, в якому знаходиться квартира відповідачів АДРЕСА_4 . Блок Б будинку обладнаний індивідуальним пунктом з вузлом обліку теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання. У квартирі АДРЕСА_4 у жовтні 2016 року не було облаштовано квартирного приладу обліку теплової енергії, такий було прийнято ЛМКП «Львівтеплоенерго»на комерцінийоблік 24.11.2020.
Згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що нарахування за послугу з централізованого опалення мешканцям квартири АДРЕСА_1 проводилось підприємством за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії, за виключенням опалювальної площі квартир та нежитлових приміщень з індивідуальним (автономним) джерелом опалення, частки теплової енергії, що припадала на опалення приміщення з вузлом розподільного обліку та опалення місць загального користування.
Однак надані позивачем розрахунки заборгованості викликають колегії суддів сумніви щодо правильності здійснених нарахувань за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення.
Відповідно до розрахунків мешканцям кв. АДРЕСА_1 за спірний період здійснено такі нарахування за послугу з централізованого опалення: жовтень 2016 року – 778,85 грн, листопад 2016 року – 2719,36 грн, грудень 2016 року – 3032,77 грн, січень 2017 року – 4160,33 грн, лютий 2017 року – 3010,75 грн, березень 2017 року – 1537,26 грн, квітень 2017 року – 1883,44 грн, жовтень 2017 року – 338,58 грн, листопад 2017 року – 4002,60 грн, грудень 2017 року – 21 353,04 грн (з урахуванням перерахунку за жовтень та листопад 2017 року), січень 2018 року – 15 252,65 грн, лютий 2018 року – 14 485,89 грн, березень 2018 року – 16 464,06 грн, квітень 2018 року – 121,21 грн, жовтень 2018 року – 6898,54 грн, листопад 2018 року – 29 318,56 грн, грудень 2018 року – 37 224,75 грн, січень 2019 року – 29 429,05 грн, лютий 2019 року – 42 286,94 грн, березень 2019 року – 37 126,84 грн, квітень 2019 року – 24 284,15 грн, жовтень 2019 року – 1899,53 грн, листопад 2019 року – 51 520,62 грн, січень 2020 року – 17 201,77 грн, лютий 2020 року – 14 980,61 грн, березень 2020 року – 24 609,22 грн, квітень 2020 року – 8592,07 грн, жовтень 2020 року – 117,89 грн, листопад 2020 року – 23 985,81 грн. 
Як убачається із наданого позивачем розрахунку, площа всіх квартир житлового будинку (блок Б) АДРЕСА_3 становить 8343,8 кв.м, опалювальна площа квартири № 138 – 68,3 кв.м.
Вбачається, що з жовтня 2018 року єдиною квартирою у блоці Б без квартирного приладу обліку теплової енергії була квартира відповідачів – АДРЕСА_4 .
Згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії:
у жовтні 2018 року на опалення усіх квартир будинку (блок Б) спожито 13,31468 Гкал, з яких 7,73717 Гкал спожито квартирами з приладами обліку, та 5,57751 Гкал – квартирою АДРЕСА_4 ;
у грудні 2018 року на опалення усіх квартир будинку (блок Б) спожито 94,06072 Гкал, з яких 63,55572 Гкал спожито квартирами з приладами обліку, та 30,50500 Гкал – квартирою АДРЕСА_4 ;
у березні 2019 року на опалення усіх квартир будинку (блок Б) 55,83344 Гкал, з яких 30,69740 Гкал спожито квартирами з приладами обліку, та 30,69740 Гкал – квартирою АДРЕСА_4 ;
у листопаді 2019 року на опалення усіх квартир будинку (блок Б) спожито 59,64835 Гкал, з яких 24,71356 Гкал спожито квартирами з приладами обліку, та 34,93479 Гкал – квартирою АДРЕСА_4 ;
у березні 2020 року на опалення усіх квартир будинку (блок Б) спожито 56,58071 Гкал, з яких 29,66110 Гкал спожито квартирами з приладами обліку, та 26,91961 Гкал – квартирою АДРЕСА_4 , викликає обґрунтований сумнів у достовірності нарахувань такої кількості Гкал теплової енергії щодо квартири АДРЕСА_4 , площею 68,3 кв.м.
Нарахування за інші місяці також викликають сумніви щодо їх достовірності, однак колегія суддів не вбачає необхідності для наведення у рішенні суду розрахунків за кожен місяць спірного періоду, оскільки такі наявні в матеріалах справи. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень п. 12 Правил оплату за послугу з теплопостачання за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, здійснюють споживачі, які не мають квартирних засобів обліку теплової енергії та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії.
Однак позивачем у наданих розрахунках не вказано, чи враховані під час нарахувань споживачі, які не передали ЛМКП «Львівтеплоенерго» показання квартирних засобів обліку теплової енергії, тому колегія суддів вважає розрахунок позивача неповним та не може брати його до уваги.
Інших розрахунків матеріали справи не містять.
З огляду на вказане колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.08.2015 по 31.05.2020.
Заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за послугу з гарячого водопостачання, відповідачі вказували на те, що не користуються гарячою водою, однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодних доказів того, що вони у встановленому законом порядку відмовились від надання цих послуг позивачем, матеріали справи не містять, як і не містяь інформації, що система подачі гарячої води відключена від постачання до квартири АДРЕСА_4 .
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з гарячого водопостачання відповідачами не спростовано.
Частково задовольняючи позов у цій частині, суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущено позовну давність та дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2019 по 31.05.2020 у розмірі 12 759,50 грн.
Однак з такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 01.05.2016 по 31.05.2020.
Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11.03.2020 № 211 в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. В подальшому строк дії карантину в Україні неодноразово продовжено, востаннє на строк до 30.06.2023.
Таким чином, починаючи з дня набрання чинності вищевказаним Законом України, а саме з 02.04.2020, діяло положення про продовження строків позовної давності на період карантину.
Із даним позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося 25.04.2022, тобто в період дії карантину, тому позовна давність була продовжена.
Відтак, на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» з відповідачів підлягає стягненню заборгованість з 01.04.2017 по 31.05.2020 в розмірі 32323,89 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 3615,76 грн, 3% річних в розмірі 2095,44 грн відповідно до наявного розрахунку. У задоволенні решти вимог слід відмовити.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 32 323,89 грн, інфляційні втрати в розмірі 3615,76 грн, 3% річних в розмірі 2095,44 грн, а всього – 38 035,09 грн.
У задоволенні решти вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір у розмірі 284,97 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір у розмірі 284,97 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 06.02.2026

Головуючий  

Судді