Справа № 487/4378/25 
Провадження № 2/487/233/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання – Янковець Г.А., позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
ВСТАНОВИВ:
27.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовною заявою, якою просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 26882,42 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом ДТП).
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що 14.05.2025 року о 15:33 год. у м. Миколаєві на площі Привокзальна, 14 на території ПКВЧДВ (Заводський район м. Миколаєва), сталася ДТП за участі належного їй транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований, та транспортним засобом «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .. 
Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та їй було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою фіксації обставин ДТП, на місці було складено «Європротокол» та в подальшому Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ОСОБА_2 визнала себе винною у її вчиненні.
Вона звернулася до страхової компанії відповідача - ПАТ НАСК «Оранта», з повідомленням про ДТП за участі застрахованого ними транспортного засобу. 
За результатами розгляду вказаного повідомлення, згідно до страхового акту, за наслідками настання страхового випадку з вини ОСОБА_2 , ПАТ НАСК «Оранта», сплатило їй суму страхового відшкодування в розмірі 23031, 58 коп., яка в свою чергу не покрила всіх витрат, необхідних для відновлення транспортного засобу.
Так, відповідно до акту виконаних робіт № 416 від 02.06.2025 року, складеного ЧП ОСОБА_3 , вартість відновлювальних товарів (запчастин) та відновлювальних робіт транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 49964 грн. Таким чином, внаслідок ДТП їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 26 882,42 грн. (49 964, 00 грн. - 23 081,58 (страхова виплата)).
Також, зазначила що внаслідок ДТП їй було завдано моральні страждання, оскільки було порушено сталий та звичний для неї ритму життя. Вона вимушена була витрачати свій час на здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, збір необхідних документів для звернення до страхової компанії та в подальшому до суду. 
Окрім того на її психологічний стан вплинула неможливість, користуватися належним їй транспортним засобом, який вона використовувала для потреб сім`ї. З урахуванням зазначеного розмір моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 оцінює у 50000 грн.
Добровільно відповідач, завдану їй матеріальну та моральну шкоду компенсувати відмовилася, що і слугувало підставою для її звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 01.07.2025 року позовну заяву залишено без руху.
04.07.2025 року від позивача в порядку ст. 185 ЦПК України, надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 04.07.2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

13.08.2025 року, відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, за яким у задоволені позову просила відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що відповідно до положень ст.1194 ЦК України, на особу яка застрахувала свою цивільну відповідальність, може бути покладено відшкодування шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування за договором страхування відповідальності і суд повинен у таких спорах з`ясовувати всі факти та обставини у зв`язку із страховим відшкодуванням. 
Так, на момент ДТП її цивільна відповідальність була застрахована ПАТ НАСК «Оранта» відповідно до Полісу №223961186, ліміт страхування за яким склав 160000 грн., розмір збитку, зазначений позивачкою, не перевищує ліміту відповідальності страховика, таким чином саме страхова компанія має бути відповідачем у справі. У свою чергу, вона може нести відповідальність лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика. 
Наголосила на тому, що в акті виконаних робіт № 416 від 02.06.2025 року, зазначено про здійснення усунення пошкоджень які не могли виникнути внаслідок ДТП за її участі.
Так, у Акті огляду транспортного засобу (протоколі) та висновку про вартість робіт, які було складено під час оцінки пошкоджень представником ПАТ НАСК «Оранта», не зазначено про пошкодження системи кондиціонування автомобіля позивача, одночасно на місці ДТП не було зафіксовано витоку фреону з кондиціонеру транспортного засобу ОСОБА_1 ..
Однак, у Акті виконаних робіт № 416 від 02.06.2025 року, містяться відомості про придбання «радіатору системи кондиціонування», вартістю 5668 грн., та виконання робіт: «по заправкі системи кондиціонування» вартістю 2600 грн.
З урахуванням зазначеного, вважала Акт виконаних робіт складений ФОП ОСОБА_4 не належним доказом, на підтвердження матеріальної шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП.
Відмітила, що у висновку вартості робіт, складеному під час оцінки пошкоджень представником ПАТ НАСК «Оранта», безпідставно зафіксовано пошкодження лівого омивача фари, оскільки на транспортному засобі позивача його взагалі не було.
Зазначила, що позивачем розмір матеріальної шкоди, визначено без врахування зносу транспортного засобу.
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, вважала необґрунтованими, надуманими та такими, що не підтверджені належними доказами. Оскільки позивачем не надано медичних довідок, психологічних висновків або інших документів, які б підтверджували зміни її психологічного чи фізіологічного стану здоров`я.
Вважала, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, в момент якої позивачки не було в салоні транспортного засобу та твердженнями ОСОБА_1 про перенесені моральні страждання. 
Наголосила на тому, що позивачка користувалася транспортним засобом після ДТП, оскільки на наступний день приїздила на роботу, таким чином спричиненні пошкодження не впливали на можливість його експлуатації.

В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала у повному обсязі наполягала на їх задоволенні, з підстав зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач, позовні вимоги визнала частково, в частині стягнення суми франшизи у розмірі 2500 грн., яка була врахована при виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування.
Окремо вказала, що пропонувала позивачці сплатити вказану суму, однак та відмовилася.
Наголосила на тому, що при розрахунку вартості страхового відшкодування, позивач погодилася з визначеним розміром шкоди, а отже втратила право заявляти вимоги, щодо його збільшення.
У задоволенні позову в іншій частині просила відмовити, з підстав, викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.05.2025 року о 15:33 год. на площі Привокзальній, 14 у м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на вказаній території та автомобілем марки «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 ..
Зазначений вище факт ДТП визнається сторонами у справі та підтверджується, зокрема, Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 14.05.2025, в якому зазначено, час, місце, схему місця ДТП за участю транспортних засобів «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 
Достовірність відомостей, викладених у повідомлені, сторони у справі, як учасники ДТП, засвідчили власними підписами.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №223961186.
Крім того відомості, щодо обставин виникнення ДТП містяться в досліджених судом:
повідомлені про ДТП за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В якому, ОСОБА_1 повідомляє ПАТ НАСК «Оранта» про виникнення ДТП за участю транспортних засобів «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
заяві про страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в якій, ОСОБА_1 повідомляє ПАТ НАСК «Оранта» про виникнення ДТП за участю транспортних засобів «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ Sens» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та просить здійснити відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до копії страхового акту №ОЦВ-25-14-14275/1 ПАТ НАСК «Оранта», вищевказана ДТП визнана вказаною страховою компанією страховим випадком та вирішено виплатити власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 – ОСОБА_1 , страхове відшкодування у розмірі 23081,58 грн..
Крім того, листом Директора Миколаївської обласної дирекції ПАТ НАСК «Оранта» В. Ніколенко, №76/1490 від 23.06.2025 року, повідомлено ОСОБА_1 , що розглянувши матеріали справи №25-14-14275, було прийнято рішення щодо виплати їй страхового відшкодування у розмірі 23081,58 грн. згідно зі страховим актом №ОЦВ-25-14-14275/1.
ПАТ НАСК «Оранта» сплатила 23.06.2025 позивачу страхове відшкодування в розмірі 23031,58 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_2 , не заперечувала викладених обставин ДТП, яка сталася з її вини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025, та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи наведене, незважаючи на те, що страховий випадок мав місце 14.05.2025, поліс №223961186 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було оформлено 08.10.2024, із строком дії з 08.10.2024 по 07.10.2025, відтак до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слід застосовувати положення Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон).
Пунктом 22.1. статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно із ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно із п.36.1 та п.36.2 статті 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених зазначеним вище законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
У п. 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 686/24364/17, відповідно до якого внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідного відшкодування згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). 
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що пояснення відповідача, стосовно того, що всі вимоги позивача повинні бути задоволенні за рахунок страховика в рамках його ліміту відповідальності є безпідставними та такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому, суд частково погоджується із запереченнями ОСОБА_2 , стосовно вартості та обґрунтованості суми відновлювального ремонту.
Так, ОСОБА_1 не реалізувала своє право на ініціювання питання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення суми відновлювального ремонту транспортного засобу, яке було роз`яснено їй в судовому засіданні.
У зв`язку із викладеним, встановлюючи розмір завданої майнової шкоди, суд, бере до уваги пошкодження які були зафіксовані у Протоколі (Акті) огляду транспортного засобу 15.05.2025 року, представником ПАТ НАСК «Оранта» за наслідками виникнення страхового випадку ДТП. 
Відповідно до вказаного Протоколу на автомобілі марки «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 , були виявлені наступні пошкодження: передній бампер, державний номерний знак, підсилювач бампера, решітка радіатора, блок фара, панель передня.
Відповідно до Рахунку №409 від 16.05.2025 на проведення робіт та Акту №416 від 02.06.2025 року виконаних робіт та витрат на витратний матеріал, складених та виданих ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 , становить 49964,00 грн. 
При цьому відповідач, заперечуючи проти вартості зазначеного відновлювального ремонту, власного контррозрахунку суду не надала та не ініціювала питання про необхідність проведення автотоварознавчої експертизи з метою визначення суми відновлювального ремонту транспортного засобу.
Проте, з Рахунку №409 та Акту №416, вбачається виявлення пошкоджень та здійснення ремонту: радіатору системи кондиціонеру вартістю 5668,00 грн. та заправка системи кондиціонера вартістю 2600,00 грн.
Зазначені пошкодження не були виявлені під час першочергового огляду транспортного засобу та зафіксовані в Протоколі (Акті) огляду транспортного засобу від 15.05.2025 року,з урахуванням зазначеного суд вважає, не доведеним що дані пошкодження виникли саме внаслідок ДТП, що мала місце 14.05.2025 року о 15:33 год. 

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої шкоди у розмірі 21164,42 грн., яка складається з 18664,42 грн. – суми відновлювального ремонту (49964,00 грн. відновлювального ремонту – 5668 грн. вартість радіатора системи кондиціонера; – 2600 грн. вартість заправка системи кондиціонера; – 23031,58 грн. сума сплачена за страховим полісом №223961186 ПАТ НАСК «Оранта») та 2500 грн. франшиза, за умовами поліса №223961186 ПАТ НАСК «Оранта». 
При цьому, суд вважає невмотивованими посилання позивача на те, що ОСОБА_1 , погодившись на отримання страхового відшкодування у визначеному, з врахуванням зносу транспортного засобу, розмірі, втратила право на пред`явлення вимоги про відшкодування відновлювального ремонту, з урахуванням вартості придбання нових запчастин, оскільки вони не грунтуються на положеннях закону, з урахуванням обставин справи, встановлених судом.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Вимоги частин 2 та 3 ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує па розумно очікуваних. передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власного практикою в аналогічних справах.
Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини відповідача у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням майна, характер майнових втрат, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку неможливістю експлуатації транспортного засобу, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди суд визначає 5000 грн., що є справедливим та співмірним перенесеним ОСОБА_1 моральним стражданням.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно заявлених вимог, так за вимоги майнового характеру у сумі 953,57 грн. та за вимоги не майнового характеру у сумі 121,12 грн., що загалом становить - 1074,69 грн..
Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі - 21 164,42 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1074,69 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Головуючий суддя:      І.О. Притуляк