Справа № 463/1804/25 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3434/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 січня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року, у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Господар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2025 року Львівське комунальне підприємство «Господар» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнень просили стягнути з відповідача на його користь заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 липня 2023 року по 31 січня 2025 року в розмірі 12 831, 90 грн та 3 028,00 грн судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували на те, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007р. «Про
визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м. Львові. Будинок АДРЕСА_1 , перебуває на утриманні ЛКП «Господар», яке створено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10.10.2019 № 5626, ухвали Львівської міської ради від 16.11.2017 № 2606, як правонаступник ЛКП «Дім». МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП “№ 500“, ЛКП “№ 504“, ЛКП “№ 507“, ЛКП “За Замком”, ЛКП “№ 503“). Основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. ЛКП «Господар» надає житлово-комунальні послуги як правонаступник ЛКП «Управитель». Також між сторонами укладений Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 липня 2023 року, що підтверджує взаємні права та обов`язки сторін. Згідно з Інформаційною довідкою відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 . Для здійснення оплати комунальних послуг відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно з яким виникла заборгованість за період з 01.07.2023 по 31.01.2025 в розмірі 14 782 гривні 00 копійок.
Заборгованість за період з 01.07.2023 по 30.04.2024 у розмірі 7 618 грн 05 коп. була предметом судового наказу від 10 вересня 2024 року у справі № 463/4535/24 та стягнута у жовтні 2024 року, що відображено у долученому розрахунку. В подальшому зазначений судовий наказ було скасовано та ухвалою від 09 січня 2025 року допущено поворот виконання у даній справі. На підставі ухвали вказану суму було повернуто відповідачу та включено до предмету даного позову. 
Оскільки позивачем понесено витрати з утримання будинку та прибудинкової території, такі відповідачем повинні бути відшкодовані відповідно до ЗУ «Про житлово–комунальні послуги». Жодних актів-претензій від відповідача протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території - не надходило, що також є одним з доказів належного виконанням своїх обов`язків ЛКП «Господар». З врахуванням вищенаведеного просили позов задовольнити.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 липня 2023 року по 31 січня 2025 року у розмірі 12 831, 90 та 3 028, 00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , подавши у жовтні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Заявник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи та ігноруючи ключові доказ, відтак, підлягає скасуванню.
Зазначає, що не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що він, відповідач у справі, не заперечив та не спростував доводи позивача, оскільки, в березні 2025 року ним було подано відзив на позовну заяву, в якому були викладено вичерпні аргументи та докази, які, на його думку, повністю спростовували вимоги позивача, про те, такий проігноровано судом першої інстанції та долучено до матеріалів справи формально. 
Крім того, 25 березня 2025 року заявником було подано зустрічний позов до позивача про визнання недійсним Договору № 659 від 01 липня 2023 року, що також є доказом не погодження із позовними вимогами позивача.
На думку заявника, вся справа базується на фіктивному Договорі № 659 від 01 липня 2023 року, укладеному зі співвласником іншої квартири, ОСОБА_2 , яку він ніколи не уповноважував представляти його інтереси. У цій справі позивач не надав жодного доказу фактичного надання та споживання послуг, а він, навпаки, надав докази їх ненадання.
Так, основою розрахунку позивача є «Розрахунок вартості тарифу з надання послуг управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_3 ». Аналіз цього документу доводить, що послуги, перелічені в ньому, не надавались або не могли бути надані в принципі. Також, на думку заявника, при розрахунку заборгованості, позивач застосовував довільні та значно завищені відсотки ПДВ, що доводить маніпулятивний характер розрахунку.
Позивачем не враховано те, що відповідач має право на пільги, оскільки є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (Категорія 2), що підтверджується посвідченням (Додаток 2). Відповідно до пункту 11 частини першої статті 20 та пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має гарантоване державою право на 50-відсоткову знижку плати за послуги з управління будинком. Ні позивач у своєму розрахунку, ні суд першої інстанції абсолютно не врахували його законне право на пільгу. Це робить стягувану суму незаконною навіть без урахування інших аргументів.
Позивач та суд першої інстанції посилаються на відсутність з боку заявника актів-претензій, як на доказ ненадання послуг. Однак, на його думку, ця вимога може застосовуватися лише до споживача, який обізнаний, що отримує послугу та має за неї платити. Заявник дізнався про існування будь-яких нарахувань лише 10 жовтня 2024 року через блокування його банківських рахунків і в цей же день написав заяву позивачу про відмову від надання будь-яких платних послуг. Неможливо щомісяця складати акти-претензії на послуги, про факт надання яких ти навіть не здогадуєшся, оскільки в реальному житті їхні ознаки відсутні.
В жовтні 2025 року надійшов відзив Львівського комунального підприємства «Господар» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Відзив обґрунтований законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги.
За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог відповідає зазначеним вимогам закону. 
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м.Львова.
Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 10.10.2019 № 5626, ухвали Львівської міської ради від 16.11.2017 № 2606, як правонаступник ЛКП «Дім», МП «Стихія» та ЛКП «Управитель» (ЛКП "№ 500", ЛКП "№504", ЛКП "№ 507", ЛКП "За Замком", ЛКП "№ 503"). Основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. ЛКП «Господар» надає житлово-комунальні послуги як правонаступник ЛКП «Управитель».
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що зафіксовано у довідці з місця проживання № 31 від 14.02.2025, а також Списком співвласників квартир та приміщень, що перебувають у їх власності, та не заперечується відповідачем (а.с. 19,13).
01 липня 2023 року між Львівським комунальним підприємством «Господар» та уповноваженою співвласниками багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , особою ОСОБА_2 , яка діяла на підставі протоколу зборів № 619 від 06.06.2023, укладено Договір № 659 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління багатоквартирними будинком, а співвласники зобов`язались оплачувати управителю послуги з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. 
Разом з Договором було підписано Додатки до такого, серед яких Додаток 4 «Вимоги якості послуг з управління будинком», де вказано перелік робіт (послуг) та періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання будинку та прибудинкової території та Додаток № 5 «Кошторис витрат на послуги з управління багатоквартирним будинком», де вказано статті витрат, місячну суму витрат у розрахунку на 1 кв. метр загальної площі житлових та нежитлових приміщень у будинку без ПДВ, окремо ПДВ та окремо суму з ПДВ.
Також позивачем надано (за спірний період) копії Договорів про надання послуг, зокрема, з вивезення твердих побутових відходів та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з вивезення та захоронення твердих побутових відходів; Договору про виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових інженерних мережах з Додатковими угодами до нього; Договорів про надання послуг з дератизації, з додатками до них; Звіту по використанню матеріалів та виконанню ремонтних робіт з встановлення будинкових знаків. 
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон).
Статтею 4 Закону визначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
Частиною першою статті 6 Закону передбачено, що співвласники мають право, зокрема, брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, зокрема, визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.
Як вбачається з відповіді №1151329 від 26 лютого 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.59).
Для здійснення оплати комунальних послуг власнику квартири АДРЕСА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Позивачем надаються відповідачу послуги згідно умов договору, укладеного між уповноважено співвласниками багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , особою ОСОБА_2 , яка діяла на підставі протоколу зборів № 619 від 06.06.2023, особою, та позивачем, останній несе відповідні витрати, про що подав належні докази, які відповідачем не спростовані. У свою чергу, відповідач цими послугами користується, протилежного не доведено.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач у повному обсязі не сплачував витрати за житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого за період з 01 липня 2023 року по 31 січня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 12831, 90 грн.
Відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 4 частини другої статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Встановивши, що виконавцем послуг є ЛКП «Господар», який несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги відповідачу, а тому останній несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, чого відповідач не спростував, а протилежного – не довів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача є підставними, а тому позов підлягає до задоволення. 
Колегія суддів звертає свою увагу на доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та роз`яснює наступне. 
Чинне законодавство України передбачає чіткий порядок отримання пільг для категорій осіб, які мають таке право згідно з вищезазначеним законом. Так, для отримання відповідних пільг особа може звернутися до таких державних установ: територіальні органи Пенсійного фонду України; Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад; Центр надання адміністративних послуг.
Заява подається особою: в паперовій формі (при особистому зверненні або поштовим відправленням); в електронній формі через вебпортал, мобільний додаток Пенсійного фонду України, офіційний вебсайт Мінсоцполітики або інтегровані з ними інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також інформаційні системи Мінсоцполітики (з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). До заяви додаються скановані копії документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Суму пільги органи Пенсійного фонду України розраховують до 25 числа кожного місяця.
В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом на звернення до відповідних органів в межах
повноважень яких є надання пільг (субсидій) передбачених законом. Відповідно, в ЛКП «Господар» не було підстав для врахування права заявника на пільгу.
Доводи апеляційної скарги в повній мірі спростовані вище встановленими обставинами справи, колегія суддів не вбачає підстав для доповнення висновків суду першої інстанції, які є достаньо обгрунтованими. 
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права є безпідставними.
Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дослідивши наявні у справі докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про підставність вимог позивача та задовольнив позов.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи по суті спору не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Разом з тим, відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням вищенаведеного, зокрема того, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року в частині вирішення питання стягнення судових витрат слід змінити, компенсувавши Львівському комунальному підприємству «Господар» за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3 028 грн 00 коп в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн 00 коп. підлягає компенсації за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року в частині вирішення питання судових витрат змінити, доповниши резолютивну частину такого наступним абзацом:
«Компенсувати Львівському комунальному підприємству «Господар» за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3 028 грн 00 коп в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України».
В решті рішення залишити без змін.
Компенсувати за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 542 грн 00 коп в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повна постанова складена 16 січня 2026 року.

Головуючий       С. М. Копняк
Судді:        С. М. Бойко
А. В. Ніткевич