Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
Єдиний унікальний номер №943/1285/25 
Провадження №2/943/193/2026 
09 січня 2026 року м.Буськ
Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,
при секретарі Пирка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, -

встановив:
ОСОБА_2 звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, що складається із права на завершення приватизації та реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,62 га (рілля), для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Буської ОТГ (колишньої Тур`янської сільської ради). Позивачка є спадкоємцем по закону до даного майна, фактично частково прийняла спадщину, здійснює постійний догляд та несе витрати по утриманню спадкового майна. Однак не може юридично оформити прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що звернулася до державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведена спадкова справа за № 738/08 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 36307 від 18.12.2008 року, строк про прийняття спадщини не пропущений. З метою оформлення спадкових прав на вищевказане майно нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, оскільки батько ОСОБА_3 за життя земельну ділянку не приватизував, а отримав рішення про передачу йому у безплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності. Тому просить суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки.
Позивачка, до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити.
Представник відповідача за викликом суду, не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи у їх відсутності, пояснень, заперечень, відзив на позов, не подав.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про доцільність позову, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Свідоцтвом серії НОМЕР_1 , повторно виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського РУЮ Львівської області від 17.01.2001 року підтверджується факт смерті батька позивачки ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 22. 
Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із права на завершення приватизації та реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,62 га (рілля), для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Буської ОТГ (колишньої Тур`янської сільської ради). 
Право приватної власності на дану земельну ділянку площею 0,62 га (рілля) ОСОБА_3 підтверджується Архівним витягом виданим Золочівською РДА № О/2-236 від 16.04.2025 року на підставі рішення Тур`янської сільської ради народних депутатів Буського району Львівської області від 19.04.1996 року № 5 про передачу землі в приватну власність, яка знаходиться у користуванні громадян Тур`янської сільської ради народних депутатів, яким ухвалено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,62 га.
Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишив. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості, згідно ст. 1258 ЦК України. 
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.05.1968 року, ОСОБА_2 (позивачка) має батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки, ОСОБА_4 , місце смерті м. Буськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 258, видане Буським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.06.2024 року.
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048335105 від 06.12.2024 року, підтверджуєтьсяфакт, що позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР.
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 
Суд приходить до переконання, що позивачка фактично частково прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, оскільки звернулася до державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведена спадкова справа за № 738/08 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3635 від 18.12.2008 року, строк про прийняття спадщини не пропущений.
З метою оформлення спадкових прав на вищевказане майно нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, оскільки батько ОСОБА_3 за життя майно не приватизував, а отримав рішення про передачу йому у безплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності. 
Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, судом не встановлено і у суду немає повноваження щодо збирання доказів по справі, лише оцінка наявних у справі.
Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю у зв`язку з його втратою.
Відповідно до п. «г», ч.1, ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі - прийняття спадщини.
Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.
Відповідно до ст. 125 3К України право власності на земельну ділянку, а тако право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а тако право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власнос без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:
- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;
- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 3К України).
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 3К України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VI).
Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).
В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз?яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зістаттею 125 3К України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім?я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Обставин, які б спростовували твердження позивачки в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.
Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачка набула права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 524-526, 527, 549 ЦК УРСР, суд –
ухвалив :
Позов задоволити повністю.
Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителькою с. Гутисько-Тур`янське Золочівського району Львівської області, право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку площею 0,62 га (рілля), для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Буської ОТГ (колишньої Тур`янської сільської ради),в порядку спадкування по закону, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 

Суддя: Б. М. Журибіда