ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/414/26 Справа № 201/15956/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куць О. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 13 червня 2025 року у цивільній справі номер 201/15956/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування матеріальних збитків, завданих пошкодженням речі, з урахуванням пені, втрат від інфляції та трьох відсотків річних, а також відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (Соборного районного суду міста Дніпра) звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування матеріальних збитків, завданих пошкодженням речі, з урахуванням пені, втрат від інфляції та трьох відсотків річних, а також відшкодування моральної шкоди, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що 04.07.2024 року о 20 годині 43 хвилині в м. Дніпрі по вул. Набережна Січеславська, 33 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль марки Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження.
ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2024 року (справа №205/9392/24), яка набрала законної сили 01.10.2024 року.
На день вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 220130150) та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» серії ЕДЦ №DGO-220130150 від 02 квітня 2024 року, за умовами якого ліміт відповідальності страховика становить 250000 грн.
ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 28.08.2024 року сплатило позивачеві страхове відшкодування у сумі 106386,97 грн.
Однак, судовим експертом Цаберябим В. М. на замовлення ОСОБА_1 складений висновок експерта № 079/24 від 22.07.2024 року, яким визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi A6 Quattro – 237862,46 грн.
Отже, страхова компанія не в повному обсязі відшкодувала завдані ОСОБА_1 збитки, а тому вона змушена звернутись до суду.
Позивачка, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:
стягнути ОСОБА_2 на свою користь матеріальний збиток, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1500,00 грн, а також три відсотки річних — 28,54 грн, та моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000,00 грн;
стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на свою користь:
страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 52113,03 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів – 5002,00 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 3309,70 грн, три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 555,91 грн; страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» - 45108,72 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» - 419,51 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» - 1180,40 грн, три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» - 344,39 грн, що разом становить 108033,66 грн;
стягнути з відповідачів оплату за проведення товарознавчої експертизи автомобіля Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 4500,00 грн, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви - 2794,36 грн та витрати на оплату професійної правової (правничої) допомоги - 5000,00 грн.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 13 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування матеріальних збитків, завданих пошкодженням речі, з урахуванням пені, втрат від інфляції та трьох відсотків річних, а також відшкодування моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1500,00 грн, три відсотки річних — 28,54 грн, моральну шкоду – 5000,00 грн.
Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі 52113,03 грн;
- пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів — 5002,00 грн;
- втрати від інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 3309,70 грн;
- три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової правової відповідальності власників наземних транспортних засобів — 555,91 грн;
- страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» - 45108,72 грн;
- пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» - 419,51 грн;
- втрати від інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» - 1180,40 грн;
- три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» - 344,39 грн.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи — 227,95 грн, витрати на професійну правничу допомогу — 284,93 грн, судовий збір за подання позовної заяви - 159,24 грн.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи — 3772,05 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 4715,07 грн, судовий збір за подання позовної заяви - 2635,12 грн.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Соборного районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2025 року в частині вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовити.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Суд не звернув уваги на те, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до страховика з заявою 31.07.2024 року, а висновок експерта № 079/24 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 липня 2024 року складений судовим експертом Цаберябим В.М. 22.07.2024 року, тобто до звернення з заявою і до визначення страховиком суми шкоди. Це свідчить про те, що позивачка з самого початку була налаштована на отримання неправомірної вигоди.
Позивачка не зверталася до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо проведення додаткового огляду автомобіля у зв`язку з прихованими недоліками, а самостійно замовила звіт про оцінку вартості матеріального збитку в не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб, який є спеціальним законом у порівнянні із статями 317, 318 ЦК України. Розмір страхового відшкодування був встановлений страховиком належним чином і в установлені строки, відповідно до вимог Закону та Методики, а тому у суду були відсутні підстави брати до уваги замовлене страхувальником за власним бажанням та на власний розсуд дослідження вартості збитку.
Суд не звернув увагу, що відповідно до даних з відкритих джерел ТЗ Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 вінкод WAUZZZ4G3GN029432 10.06.2024 року, ОСОБА_1 придбано зазначений засіб за НОМЕР_2 $, курс долара станом на червень 2024 року складав 40,83 грн за 1 долар =1380054,00 грн. 
24.02.2025 року ОСОБА_1 продано транспортний засіб за 30800$, курс долара станом на лютий 2025 року складав 41,63 грн за 1 долар =1282204,00 грн. Висновком судового експерта Цаберябого Віктора Миколайовича на замовлення ОСОБА_1 №079/24 від 22.07.2024 року, визначено ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження 1351114,53 грн. ПАТ НАСК ОРАНТА було виплачено ОСОБА_1 в результаті ДТП 106386,97 грн. Таким чином, 1282204 грн (ціна продажу)+106386,97 (виплата страховиком)=1388590,97 грн, що навіть більше на 8536,97 грн ніж на момент придбання, в той же час, авто після ДТП. Та на 37476,44 грн більше, ніж установлена висновком судового експерта Цаберябого Віктора Миколайовича №079/24 від 22.07.2024 року, ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження.
Суду та сторонам не було повідомлено про продаж КТЗ, а це важлива обставина, яка позбавляє відповідачів права виходити з клопотанням про призначення експертизи, передачі вузлів та деталей, що були замінені при ремонті, тощо, за відсутності основного доказу у справі, що позбавляє сторони своїх прав та обов`язків в судовому процесі.
Документів про проведений ремонт позивачкою не надано, тому неможливо зрозуміти, яка сума нею була витрачена на ремонт, з чого випливає, що висновок судового експерта Цаберябого Віктора Миколайовича, складений на замовлення ОСОБА_1 №079/24 від 22.07.2024 року, є неналежним доказом у даній справі.
Від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Садиленко О.Л., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Норми чинного законодавства України, рівно як і укладені відповідачами договори не містять положень, які б обмежували позивачку у праві вимагати виплати страхового відшкодування від тієї страхової компанії, до якої ОСОБА_1 вирішила звернутися у встановленому порядку.
Оскільки ОСОБА_1 жодним чином не була обмежена у праві здійснювати відновлювальний ремонт транспортного засобу, вона замовила експертне дослідження, з метою безпосереднього дослідження автомобіля експертом, коли об`єкт дослідження має всі пошкодження, отримані внаслідок ДТП.
Крім того, ОСОБА_1 розуміла, що у випадку необхідності оскарження рішення про здійснення виплати, вона буде змушена звертатися до суду із позовом, шляхом обрання ефективного способу захисту власного порушеного права – стягнення грошових коштів, які безпідставно не були виплачені Відповідачем, що, в свою чергу, потребуватиме доведення суми належної до стягнення за допомогою належних доказів – за допомогою Висновку судового експерта, відповідно до правил, визначених статтями 76, 81, 102, 106 ЦПК України.
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» наводить власні розрахунки ймовірної ціни придбання та продажу позивачкою транспортного засобу, посилаючись на якісь сторінки в мережі Інтернет, частина із яких не є офіційними відомостями, зібраними із невідомих джерел, достовірність яких залишається вкрай дискусійною.
Позивачкою наданий суду належний і допустимий доказ – висновок експерта, який містить чіткі відповіді, зокрема щодо ринкової вартості автомобіля на момент його пошкодження. Звідси випливає, що відповідні доводи апелянта жодним чином не спростовують обґрунтованість та законність оскарженого судового рішення, що виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Невідомо з яких підстав скаржник припускає, що отримані від страхової компанії грошові кошти у повному обсязі задовольняють вимоги позивачки, однак відповідні міркування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» без їх підтвердження належними та допустимими доказами не можуть і не повинні братися до уваги судами.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Садиленко О.Л. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» надала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутністю відповідача (а.с. 31, 27, 28, том 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», апеляційний суд переглядатиме його саме в цій частині.
Заслухавши суддю – доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на 
засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 04 липня 2024 року о 20 годині 43 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_3 , під час руху в районі буд. №33 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним попереду автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.
Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року у справі №201/9392/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 850,00 гривень (а.с. 23, том 1).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 22, том 1).
На день вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № 220130150, строк дії якого з 03.04.2024 року по 02.04.2025 року включно, страхова сума - 160000 грн, франшиза – 1500,00 грн (а.с. 128, том 1).
Також між ОСОБА_2 і ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» серії ЕДЦ №DGO-220130150, строк дії якого з 03.04.2024 року по 02.04.2025 року включно, страхова сума — 250000 грн, без франшизи. За умовами вказаного договору виплата страхового відшкодування здійснюється лише після того, коли за одним страховим випадком буде повністю вичерпано страхову суму за полісом (а.с. 127, 146-147, том 1).
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №29-D/15/55 від 11.08.20244 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП, склав 123939,37 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали.
Згідно зі страховим актом №ОЦВ-3Д-СП-24-04-12402/1 та відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви про виплату страхове відшкодування від 15 липня 2024 року, НАСК «ОРАНТА» 28.08.2024 року було здійснено позивачеві виплату страхового відшкодування у розмірі 106386,97 грн (123939,37 грн - 16052,40 грн – 1500,00 грн (франшиза).
Згідно з висновком експерта №079/24 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 липня 2024 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявою ОСОБА_1 від 08 липня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 237862,46 грн (а.с. 25-37, том 1).
Не погодившись із розміром страхової виплати, 20.10.2024 року ОСОБА_1 подала до страхової компанії звернення, на яке листом від 18.11.2024 року відповідач повідомив, що розрахунок та виплата здійснені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 66, том 1).
Відповідно до наведених позивачкою в уточненій позовній заяві розрахунків сум заборгованості за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за період з 21.11.2024 року по 21.02.2025 року:
за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів пеня у розмірі 5002 грн; втрати від інфляції у розмірі 3309,70 грн та три відсотки річних — 555,91 грн;
за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 419,51 грн, втрати від інфляції - 1180,40 грн та три відсотки річних - 344,39 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Страхування цивільної відповідальності як правовий інститут – це сукупність правових норм, що забезпечують правові, економічні та організаційні основи добровільного та обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з метою ефективного захисту прав потерпілих на відшкодування шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров`ю або майну у разі використання транспортних засобів іншими особами.
Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, страхова компанія відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Зі змісту п. 34.4 ст. 34 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), у свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом у постановах у справі №808/1120/17 від 19 листопада 2020 року, у справі №826/7454/177 від 07 квітня 2021 року.
Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість (далі - ПДВ) в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Зважаючи на те, що позивачем не проведено ремонту автомобіля у виконавця, що є платником ПДВ, та страхове відшкодування підлягає стягненню безпосередньо на його рахунок, страховик не може бути примушений до сплати ПДВ.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Відповідно до п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен:
а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах;
б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання;
в) установити пробіг за одометром;
г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ;
ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно із п. 8.1, 8.5 указаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц сформовано правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який складено без особисто огляду автомобіля (пункти 44, 45).
Аналогічна позиція викладена також, у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі №202/7844/16-ц та від 04 вересня 2019 року по справі №703/4445/15-ц, щодо неможливості брати до уваги Звіт оцінювача, який особисто не оглядав транспортний засіб, а також постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №917/628/17, від 07 квітня 2022 року у справі №753/3055/18, де не взято до уваги в якості належного доказу звіт оцінювача, тієї підстави, що оцінювач не провів особистого огляду об`єкта оцінки, що могло вплинути на результати такої оцінки.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. У разі нездійснення страховиком страхової виплати відповідно до умов договору страхування або законодавства страховик зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню) в розмірі, встановленому договором страхування або законом, що передбачено ч. 7 ст. 102 Закону України «Про страхування».
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
З урахуванням приписів ст. 549 ЦК України, частини 2 ст. 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
З огляду на те, що статтю 625 ЦК України поміщено в розділі 1 книги 5 ЦК України – «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, та три процента річних сплата яких передбачена статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Окрім наведеного, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 вказано: «Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК Укріпи, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу».
Крім цього, варто також звернути увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі №758/16044/16-ц, у якій йдеться про те, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Судом встановлено, що 04 липня 2024 року о 20 годині 43 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_3 , під час руху в районі буд. №33 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним попереду автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.
Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року у справі №201/9392/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 850,00 гривень.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 .
На день вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № 220130150, строк дії якого з 03.04.2024 року по 02.04.2025 року включно, страхова сума - 160000 грн, франшиза – 1500,00 грн.
Також між ОСОБА_2 і ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за програмою «ДЦВ online» серії ЕДЦ № DGO-220130150, строк дії якого з 03.04.2024 року по 02.04.2025 року включно, страхова сума — 250000 грн, без франшизи. За умовами вказаного договору виплата страхового відшкодування за цим договором здійснюється лише після того, коли за одним страховим випадком буде повністю вичерпано страхову суму за полісом.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №29-D/15/55 від 11.08.20244 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП, склав 123939,37 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_4 особисто не оглядав транспортний засіб, оскільки як вбачається з пояснень страхової компанії, безпосередньо огляд здійснював ОСОБА_5 (а.с. 97).
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що викладене в звіті №29-D/15/55 від 11.08.20244 року може бути лише припущеннями оцінювача, і представляють власне професійне судження останнього, та може мати похибки. Тому що сам оцінювач зазначив в своєму звіті: «Оцінювач не несе відповідальність за достовірність представлених документів, необхідних для визначення прав власності на оцінюваний об`єкт, і не несе відповідальність за будь-які судження у фінансовій, правовій і податковій сферах, що належать Замовнику. Оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Оцінювач припускає відсутність яких-небудь схованих факторів, що впливають на оцінку вартості досліджуваного об`єкта, стан конструкцій, вузлів і елементів. «Звіт про оцінку» містить професійну думку оцінювача щодо ймовірної (ринкової) вартості об`єкта. Проведений аналіз, міркування та висновки обмежуються лише власними припущеннями й обмежувальними умовами і представляють власне професійне судження оцінювача» (а.с. 111-112).
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги розрахунки, визначені звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №29-D/15/55 від 11.08.20244 року, оскільки звіт і висновок складені з порушенням п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Згідно з висновком експерта №079/24 транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 липня 2024 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявою ОСОБА_1 від 08 липня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 237862,46 грн.
Таким чином, на підставі викладеного вище, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 має право вимагати від відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплати відшкодування в розмірі 203608,72 грн (28451,63 грн/1,2) + (168070,83 грн/1,2) + 41340,00 грн – 1500,00 грн (франшиза)), з яких 158500,00 грн за полісом ОСЦПВВНТЗ та 45108,72 грн за договором ДЦВ.
Разом з тим, згідно зі страховим актом №ОЦВ-3Д-СП-24-04-12402/1 та відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування від 15 липня 2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 28.08.2024 року було здійснено позивачці виплату страхового відшкодування у розмірі 106386,97 грн.
Таким чином, недоплачена сума становить 52113,03 грн (158500,00 грн - 106386,97 грн).
Відповідно до наведених позивачкою в уточненій позовній заяві розрахунків сум заборгованості за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за період з 21.11.2024 року по 21.02.2025 року:
за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів пеня у розмірі 5002 грн; втрати від інфляції у розмірі 3309,70 грн та три відсотки річних — 555,91 грн;
за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за Програмою «ДЦВ online» пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 419,51 грн, втрати від інфляції - 1180,40 грн та три відсотки річних - 344,39 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивачки суми різниці між сумою витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу та фактично сплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 52113,03 грн за страховим полісом та 45108,72 грн за договором ДЦВ. Крім того, відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА», прострочивши виконання грошового зобов`язання (здійснення виплати страховою відшкодування в повному обсязі з порушенням строку передбаченого Законом) має сплатити позивачці суму заборгованості, пеню в розмірі, інфляційні збитки, 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.
Довід апеляційної скарги про неналежність як доказу висновку №079/24 від 22.07.2024 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М., апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки цей висновок підготовлено для надання до суду, експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.. 384 КК України. Окрім того експерт Цаберябий В.М. особисто оглядав транспортний засіб, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу, а також вбачається зі змісту вказаного висновку, де зазначено, що огляд автомобіля Audi A6 Quattro, державний номерний знак НОМЕР_1 , проведений експертом 09 липня 2024 року в світлий час доби при природному освітленні за адресою: м. Дніпро, вул. Мандриківська, 44.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» залишити без задоволення, рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 13 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: