ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 766/2035/24

провадження № 61-7727св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, правонаступником якого є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації, Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, Національного природного парку «Нижньодніпровський»,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Федоровим Дмитром Анатолійовичем, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року у складі судді Булах Є. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Воронцової Л. П., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року заступник керівника Херсонської обласної прокуратури 
в інтересах держави в особі: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, правонаступником якого є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Херсонської обласної державної адміністрації, Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, Національного природного парку «Нижньодніпровський», звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що Херсонською обласною прокуратурою виявлено факти порушення вимог земельного та природоохоронного законодавства під час розпорядження земельною ділянкою, державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а також порушення права власності держави на землі природно-заповідного фонду.
Указом Президента України від 24 листопада 2015 року № 657 створено національний природний парк(далі - НПП) «Нижньодніпровський», загальною площею 80 177,80 га, із земель державної власності, у тому числі площею 65 698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування.
НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра».
Разом із тим, установлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області. Так, 12 грудня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О. В. індексний номер 32936545 від 15 грудня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області.
Підставою внесення запису до реєстру став наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02 вересня 2016 року № 21-4281/18-16-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення ОСОБА_1 площею 0,45 га, кадастровий номер: 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 серпня 2016 року НВ-6501977362016, виданий відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі, Херсонської області.
Водночас, згідно з інформації НПП «Нижньодніпровський» від 07 серпня 2023 року № 183/08 земельна ділянка площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 відповідно до картографічних матеріалів Проекту створення НПП «Нижньодніпровський», розташована у господарській зоні парку. Згідно з Указу Президента України від 24 листопада 2015 року № 657 та експлікації земель орієнтовних меж НПП «Нижньодніпровський», зазначених у проекті створення, до складу парку увійшли тільки землі державної власності. НПП «Нижньодніпровський» не надавав погоджень на вилучення цієї земельної ділянки, або на відведення її у власність для ведення особистого селянського господарства.
Факт знаходження цієї земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» також підтверджується інформацією з Херсонської обласної військової адміністрації від 09 серпня 2023 року № 01-01-66-6532/0/23/20 та картографічними матеріалами меж Парку за результатами проведеної у 2018 році інвентаризації територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Крім того, в інформації зазначено, що структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не погоджувався проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, підтверджують, що спірна земельна ділянка входить у межі НПП «Нижньодніпровський» і за своїми характеристиками належить до земель природно-заповідного фонду, які можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Отже, заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду є незаконним.
Прокурор зазначав, що необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою у забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства, зокрема спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду, порушення ґрунтового покриву (розорювання, дискування) якої заборонено законом. Також вказував, що позов прокурора про повернення державі спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду (особливо цінні землі) спрямований на збереження екосистеми України, захист довкілля і реалізацію екологічних прав громадян, а також контроль за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.
Держава з метою захисту екосистеми України та дотримання екологічних прав громадян зобов`язана забезпечити належну охорону земель природно-заповідного фонду, у тому числі спірної земельної ділянки, яка входить у межі НПП «Нижньодніпровський». Виконання таких зобов`язань якнайкраще відповідає громадським інтересам, оскільки це сприятиме не лише збереженню унікального об`єкта екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища, а й дасть населенню доступ до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: 
- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02 вересня 2016 року № 21-4281/18-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»;
- скасувати рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32936545 від 15 грудня 2016 року та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 грудня 2016 року за номером 18043684 державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 та припинити право власності ОСОБА_1 на неї;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації (Херсонської обласної військової адміністрації) земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158;
- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», здійснену 09 серпня 2016 відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Херсонської обласної державної адміністрації, Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, Національного природного парку «Нижньодніпровський» до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу, скасування рішень державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позовна вимога про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02 вересня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» не відповідає ефективності способу захисту порушеного права.
Інші позовні вимоги прокурора суд вважав обґрунтованими та законними, проте, позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02 вересня 2016 року  № 21-4281/18-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» залишено без змін.
Це ж рішення в решті вимог скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.
Скасовано рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 грудня 2016 року індексний номер 32936545 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 грудня 2016 року за номером 18043684 державну реєстрацію прав власності ОСОБА_1 
на земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 та припинено право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації (Херсонської обласної військової адміністрації) земельну ділянку площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158.
Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,45 га з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», здійснену 
09 серпня 2016 року відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Херсонської обласної прокуратури судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 19 984,80 грн.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог прокурора, оскільки спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 незаконно, так як відноситься до природно-заповідного фонду.
Висновки місцевого суду про сплив строку позовної давності, є необґрунтованими, так як прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, на який не пошируються норми матеріального права щодо позовної давності, оскільки спірна земельна ділянка віднесена до земель природно-заповідного призначення, а тому не може перебувати у приватній власності сама по собі, а виключно у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Суд дослідив обставини справи на відповідність статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосував практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2024 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Федоров Д. А., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову прокурора.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов у цій справі є негаторним та на нього не поширюються норми ЦК України про сплив строку позовної давності. Вважає, що заявлені прокурором позовні вимоги є віндикаційними, а початок відліку строку позовної давності починається з моменту коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення його прав. 
Вказує, що земельна ділянка вибула із власності держави 12 грудня 2016 року, а тому саме з цього часу слід обчислювати трирічний строк позовної давності. Оскільки прокурор пред`явив позов у лютому 2024 року, то ним пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено у суді першої інстанції, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Вважає, що землі природно-заповідного фонду можуть бути у приватній власності відповідно до статті 45 ЗК України, а тому він у законний спосіб набув права власності на спірну земельну ділянку, а суд апеляційної інстанції незаконно зобов`язав його повернути землю державі. Районний суд помилково вказав на обґрунтованість частини позовних вимог прокурора.

Щодо відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2025 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області звернулося до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу, в якому зазначається що доводи касаційної скарги є обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

25 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року замінено позивача у справі - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, на його правонаступника - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Національний природний парк «Нижньодніпровський» створено Указом Президента України від 24 листопада 2015 року № 657, загальною площею 80 177,80 га, із земель державної власності, у тому числі площею 65 698 га земель державної власності, які включаються до території національного природного парку без надання йому в постійне користування.

Згідно з пунктами 1.1, 1.7, 1.8 Положення про НПП «Нижньодніпровський», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31 серпня 2020 року № 113, парк розташований на території Бериславського, Білозерського, Голопристанського та Олешківського районів, міст Херсона та Нової Каховки Херсонської області. Загальна площа парку становить 80 177,80 га земель державної власності, а саме: 14 479,80 га земель, які надаються Парку в постійне користування, у тому числі з вилученням у землекористувачів та 65 698 га земель, які включаються до території парку без надання йому в постійне користування. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського відання і надаються в користування парку у порядку, встановленому законодавством. До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до проекту створення парку.

НПП «Нижньодніпровський» створено з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів дельти річки Дніпро, як одного з найцінніших природних заплавно-літоральних комплексів у Європі, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність, забезпечення збереження водно-болотного угіддя міжнародного значення «Дельта р. Дніпра» (пункт 2.1 Положення).

Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області 02 вересня 2016 року видано наказ від 02 вересня 2016 року № 21-4281/18-16-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,45 га, з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Голопристанської міської ради Голопристанського району Херсонської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 січня 2024 року № 363876893 встановлено, що 12 грудня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Крамчаніна О. В. індексний номер 32936545 від 15 грудня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,45 га, з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Голопристанської міської ради, Голопристанського району, Херсонської області.

Підставою внесення запису до реєстру став наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 02 вересня 2016 року № 21-4281/18-16-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення ОСОБА_1 площею 0,45 га, кадастровий номер 6522310100:03:001:0158 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 серпня 2016 року НВ-6501977362016, виданий відділом Держгеокадастру у Голопристанському районі, Херсонської області.

З огляду на відповідь Херсонської обласної військової адміністрації від 09 серпня 2023 року № 01-01-66-6532/0/23/20 на запит прокуратури за наявною обліковою базою раніше наданих висновків/відмов проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,45 га на території Голопристанської міської ради Голопристанського району Херсонської області з кадастровим номером 6522310100:03:001:0158 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства до структурного підрозділу обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища погодження не надходило.

Факт знаходження цієї земельної ділянки у межах НПП «Нижньодніпровський» підтверджується вказаною вище відповіддю Херсонської обласної військової адміністрації від 09 серпня 2023 року № 01-01-66-6532/0/23/20 та картографічними матеріалами меж парку за результатами проведеної у 2018 році інвентаризації територій та об`єктів природно-заповідного фонду області. Також, в інформації зазначено, що структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не погоджувався проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з відповіддю НПП «Нижньодніпровський» від 07 серпня 2023 року № 183/08 на лист прокуратури земельна ділянка площею 0,45 га, з кадастровим номером: 6522310100:03:001:0158 відповідно до картографічних матеріалів проекту створення НПП «Нижньодніпровський», розташована у господарській зоні парку.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 27 січня 2021 року у справі № 186/599/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Д. А., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції, а також рішення районного суду в нескасованій після апеляційного перегляду частині, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях. Парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення є природоохоронними рекреаційними установами. Оголошення парків-пам`яток садово-паркового мистецтва провадиться з вилученням у встановленому порядку або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва можуть проводитися наукові дослідження (стаття 37 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Згідно із частиною першою статті 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав`яних газонів (частина друга статті 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання
Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: 
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; 
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; 
г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 

Згідно з пунктами а), в) частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом г) частини першої статті 150 ЗК України визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. 

Відповідно до частини другої статті 150 ЗК України припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема, для будівництва житла був можливим тільки за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України.

Такий правовий висновок неодноразово викладав Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 11 жовтня 2023 року у справі № 734/1560/20 (провадження № 61-7616св23), які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України обґрунтовано було взято до уваги й апеляційним судом у справі, що переглядається.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на статтю 45 ЗК України про те, що спірна земельна ділянка, яка віднесена до земель природно-заповідного фонду, може перебувати у приватній власності та законно була приватизована ОСОБА_1 .

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). 

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). 

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 

Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Враховуючи, що Верховна Рада України не погодила вилучення земельної ділянки на території НПП «Нижньодніпровський» із державної власності, право держави на цю ділянку не припинилося і до ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не перейшло.

Втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема і до НПП) «Нижньодніпровський». 

У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. 

Як вже було зазначено, фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. 

При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших нормативно-правових актів України заборонено. 

Надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території НПП «Нижньодніпровський» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на ведення особистого селянського господарства на відповідних землях.

Тому за змістом наведених вище положень закону, які характеризуються належною якістю як властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і орган місцевого самоврядування, і ОСОБА_1 знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передачі й отримання у приватну власність земельної ділянки на території НПП «Нижньодніпровський» для вищевказаної мети. 

Отже, втручання судом у право ОСОБА_1 мирно володіти цією ділянкою відповідає закону.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. 

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). 

Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)).

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22), яка і стосується земель природно-заповідного фонду. Натомість, у касаційній скарзі заявник посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду, які не стосуються таких земель.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що прокурор пропустив строк позовної давності, оскільки його позов, фактично, є віндикаційним, є безпідставними та суперечать наведеним нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у межах НПП «Нижньодніпровський» і належить до земель природно-заповідного фонду. 

ОСОБА_1 , який набув у власність спірну земельну ділянку, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ця ділянка перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду - НПП «Нижньодніпровський». Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у її приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначена особа могла та повинна була знати на час набуття земельної ділянки.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення негаторного позову прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку у власність держави, оскільки формування такої земельної ділянки на території НПП «Нижньодніпровський» проведено з порушенням положень частини третьої статті 186-1 ЗК України та статей 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд». А також про скасування відповідного рішення державного реєстратора з припиненням права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, оскільки задоволення вимоги прокурора про повернення земельної ділянки у державну власність не є правовою підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції дослідив критерії статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на предмет пропорційності втручання у право власності особи.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки, як уже зазначалося, у наведених ним справах були встановлені інші фактичні обставини, а відповідно і норми правозастосування.

При цьому, встановивши, що земельна ділянка, передана у власність відповідача ОСОБА_1 , розташована на землях природно-заповідного фонду, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області через неефективність способу захисту порушеного права, оскільки ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов, який, як вважав апеляційний суд, можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій. 

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції та місцевого суду, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, з урахуванням апеляційного перегляду, - без змін.

Судовий збір Верховний Суд залишає за заявником касаційної скарги, оскільки залишає її без задоволення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Федоровим Дмитром Анатолійовичем,  залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк