Справа №592/70/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Костенко В. Г.	
Номер провадження 33/816/929/26 	Суддя-доповідач Соколова Н. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/70/26 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Даценка Артура Миколайовича на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2026, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 
визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Даценка А.М., 
установив:
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2026 ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн.
Згідно з постановою, 20.12.2025 о 22-53 год. в м. Суми, вул. Дмитра Бортнянського, 31, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6810 ARBL-0644, з позитивним результатом 1,10 ‰, тест № 2128, з результатом ОСОБА_1 був згоден.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Даценко А.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення.
В обґрунтовування апеляційних вимог, апелянт зазначає, що зупинка була безпідставна, що робить всі подальші дії поліцейських незаконними, в протоколі відсутнє зазначення пристрою, за допомогою якого здійснювалась фіксація, поліцейські вчинили провокацію огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено не було, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним і допустимим доказом. Суд першої інстанції також порушив норми процесуального права, викладені в статтях 251, 255-256, 268, 280 КУпАП.
Постановою судді без виходу до нарадчої кімнати було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби за мобілізацією. 
Таке рішення суддею прийнято на підставі того, що Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено випадки зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 4 статті 277 КУпАП строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, зупиняється судом у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядження чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Таким чином зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення КУпАП передбачений, але він не може бути застосований до справ про адміністративні правопорушення, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні захисник Даценко А.М. вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 546432 від 20.12.2025, в якому зафіксовані обставини вчинення адміністративного правопорушення, результату газоаналізатора Drager Alcotest 6810, прилад ARBL-0644, тест №2128 від 20.12.2025, проба позитивна 1,10 ‰, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому в графі «з результатом згоден» стоїть підпис ОСОБА_1 , огляд проводився у зв`язку з виявленими у останнього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, розписки ОСОБА_1 , в якій останній зобов`язався не керувати транспортним засобом до повного витверезіння, відеозаписів, що містяться на оптичному диску в матеріалах справи. 
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було переглянуто і апеляційним судом, і саме його даними зафіксовано обставини зупинення ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом. При спілкуванні з водієм, поліцейський повідомив, що керування транспортним засобом є підозрілим, а саме швидке прискорення з місця, що викликало писк коліс. У ході розмови виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота. В подальшому зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння з позитивним результатом 1,10 ‰, згоду з результатом газоаналізатору. Також, останній вказував, що протягом доби вживав алкогольні напої. В подальшому складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що вказане питання не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.
Отже, обставини законності зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.
Не заслуговують на увагу також доводи захисту про відсутність ознак сп`яніння, оскільки такі були встановлені поліцейським та зазначені у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння також підтверджується результатами приладу газоаналізатор алкотест «Drager», показник 1,10‰.
Доводи захисника про відсутність в протоколі зазначення пристрою, за допомогою якого здійснювалась фіксація спростовуються відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що відеозапис здійснювався технічними засобами: 471314, 471745, відео з реєстратора xiaomi yi car dvr.
Посилання захисника Даценка А.М. на те, що працівниками поліції було здійснено провокацію на вчинення ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду до уваги не бере, виходячи з такого.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Отже, ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього руху повинен знати і неухильно виконувати вимоги ПДР, зокрема, положення п. 2.9а, відповідно до вимог якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
Враховуючи вказані положення, а також наявні у справі докази, зокрема відеозапис із нагрудної камери працівника поліції, суддя апеляційного суду не вбачає провокації зі сторони працівників поліції.
Доводи захисника про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним і допустимим доказом не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку суддя суду першої інстанції встановив склад адміністративного правопорушення на підставі сукупності доказів, наведених вище.
Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, викладені в статтях 251, 255-256, 268, 280 КУпАП є безпідставними.
Інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі захисника не наведено і під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить захисник, встановлено не було.
Апеляційний суд вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказів, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2026 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Даценка Артура Миколайовича на цю постанову без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Н. О. Соколова