Справа № 727/1927/26 
Провадження № 2-о/727/105/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року   м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Терещенко О.Є.
при секретарі Аниськовій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ювченко Андрій Васи-льович, заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Івавно-Франківського міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції України про встановлення факту смерті,-

встановив:
Представник заявниці ОСОБА_1 , адвокат Ювченко А.В., звернувся до суду із зая-вою про встановлення факту смерті батька заявниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлої особи з метою подальшої реалізації права на спадкування.
У зв`язку з вищенаведеним, просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце народження: Україна, Луганська область, село Калинівка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Гаспра, Ялтинский район, Автономна Республіка Крим.
Сторони в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження, батьками заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого органом са-мопроголошеного утворення на тимчасово окупованій території України в місті Ялта, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Гаспра, м. Ялта (а.с.9, зв.)
Суд, проаналізувавши законодавство, що регулює правовідносини, з`ясувавши обставини справи на підставі поданих її учасниками доказів, у тому числі з урахуван-ням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи від-сутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про вста-новлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Згідно частини 2 статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту на-родження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відпо-відної заяви до суду.
В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04.02.2016 №990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу Ук-раїни щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органа-ми та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток мо-жуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.
Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території Укра-їни, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тим-часово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на цій території (стаття 1, частина 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII, далі – Закон №1207-VII).
Згідно з вимогами частин другої та третьої статті 9 Закону №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяль-ність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призна-чені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), ви-даний органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є не-дійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово оку-пованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. {Частина третя статті 9 із змінами, внесеними згідно із За-коном № 2217-IX від 21.04.2022}
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, Автономна Республіка Крим, вва-жається тимчасово окупованою РФ, дата початку тимчасової окупації – 20.02.2014.
Положеннями статей3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визна-ється і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод лю-дини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`яз-ковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодав-ства України.
Питання підтвердження фактів народження та смерті осіб на тимчасово окупова-ній території України неодноразово досліджувалося Верховним Судом. Зокрема, Каса-ційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 26.04.2023 у справі №337/ 3725/22, провадження №61-1746св23, навів такі мотиви щодо вирішення судами цього питання.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сфор-мульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання спричиняє серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офі-ційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припи-нення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений прин-цип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреч-чини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чіт-ко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми кра-їнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирі-шити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Мол-дови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Кон-венцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сто-рін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські ви-нятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», вида-них закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими дока-зами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного ви-знання окупаційної влади. Проте держава має вживати заходів щодо ефективного за-хисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особи-стих немайнових прав заявника. Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунту-ватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясу-вання обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, виданих органами та ус-тановами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території Ук-раїни (постанова КЦС ВС від 26.04.2023 у справі №337/3725/22).
Щодо факту, з приводу встановлення якого звернулася до суду заявниця ОСОБА_1 , суд зазначає, що судом досліджено обставини щодо смерті її батька на підставі відомостей, зазначених у заяві про встановлення відповідного факту та наданих дока-зів, у тому числі, свідоцтві про смерть особи, виданого органом самопроголошеного утворення, розташованого в місті Ялта, окупованому рф із лютого 2014 року. Ура-хування судом цього документу для встановлення факту смерті батька заявниці узгод-жується з нормами статті 9 Закону №1207-VII та практикою Верховного Суду.
У зв`язку із тим, що смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки при-пинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє зна-чення для реалізації особою своїх прав, встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для заявниці юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відпо-відного документа, зокрема свідоцтва про смерть ОСОБА_2 згідно з вимогами чинного законодавства України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 є обґрунтованою, такою, що підлягає задоволенню.
Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тим-часово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на те-риторії, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскар-жено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зу-пиняє його виконання (частина четверта статті 317 ЦПК України).
Керуючись статтями 263, 293, 294, 317 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ювченко Андрій Ва-сильович, заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Івавно-Франківського міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції України про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Луганська область, місто Ровеньки, село Калинівка, - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Гаспра м. Ялта Автономної Республіки Крим, Україна.
Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України допустити рішення до негайного вико-нання. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рі-шення не зупиняє його виконання.
Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів ци-вільного стану за місцем ухвалення рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Є.Терещенко