П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38591/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року (суддя Самойлюк Г.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 19.12.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича щодо винесення постанови від 10 листопада 2025 року ВП №77975554 про закінчення виконавчого провадження;
- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича від 10 листопада 2025 року ВП №77975554 про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 листопада 2025 року ВП №77975554 про закінчення виконавчого провадження.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Мін`юст подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильно встановлені фактичних обставинах справи, яким не надана належна юридична оцінка та помилкове застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
На думку апелянта, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження були здійснені у суворій відповідності до норм спеціального закону та в межах наданих йому повноважень. Державним виконавцем було вжито всі можливі та необхідні заходи, спрямовані на примусове виконання судового рішення, однак об`єктивна неможливість його подальшого виконання без участі боржника обумовила закінчення виконавчого провадження.
Апелянт наголошує, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок та підстави завершення виконавчих проваджень. Відповідно до положень цього Закону, закінчення виконавчого провадження допускається не лише у випадку повного та фактичного виконання судового рішення, але й з інших підстав, прямо передбачених законом.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, наполягаючи, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження були здійснені відповідно до норм спеціального закону та в межах наданих йому повноважень, просить задовольнити апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що у разі незгоди із рішенням суду учасник справи у встановлений КАС України строк вправі подати на нього апеляційну скаргу або у будь-який час до початку апеляційного розгляду приєднатися до апеляційної скарги, підтримавши її вимоги.
Оскільки відзив на апеляційну скаргу повинен містити заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги (п. 2 ч. 2 ст. 30 КАС України), а не навпаки, колегія суддів вважає за можливе повернути Казначейству такій відзив без розгляду на підставі частини другої статті 167 КАС України, як очевидно безпідставний.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до статті 287 КАС України.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі №420/80/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції, на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України – задоволено частково.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №420/80/22 апеляційні скарги Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області – задоволено частково; скасовано абзаци 3 - 6 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року. Викладено вказані абзаци 3 - 6 наступним чином: 
"Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби підкатегорії "В1" категорії "В" з 04 грудня 2021 року.
Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно.".
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року - залишено без змін.
22.02.2024 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №420/80/22:
- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;
- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;
- про стягнення з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.
04.03.2024 позивач звернувся із заявами до відповідача про виконання рішення суду, в яких просив, зокрема, прийняти до виконання виконавчі листи №420/80/22, видані Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 20224 року.
18.06.2024 на рахунок позивача надійшло 499,30 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_1 ; Вiйськ.збiр з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22. (101 2804010,2111,Вiйськ.збiр з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi№420/80/22.)
18.06.2024 на рахунок позивача надійшло 22782,52 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_1 ;;ПДФО з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22. (101 2804010,2111,ПДФО з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22.)
18.06.2024 на рахунок позивача надійшло 5991,54 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_1 ;;ПДФО з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22. (101 2804010,2111,ПДФО з заборг. по зар.платi ОСОБА_1 за пер.з 17.06.21 по 03.12.21, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22.)
28.06.2024 на рахунок позивача надійшло 58978,20 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_2 (за пер. з 04.12.21 по 22.08.23), к/р xxxx; зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx
28.06.2024 на рахунок позивача надійшло 1898,54 UAH за призначенням платежу: *;101; НОМЕР_1 ;;Вiйськ.збiр iз сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/ (101 2804010,2111,Вiйськ.збiр з сер.зар.за час вим.прог. ОСОБА_1 за пер.з 04.12.21 по 22.08.23, зг. в/л Одеського ОАС вiд 22.02.24р. у справi №420/80/22.)
28.06.2024 на рахунок позивача надійшло 42910,27 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_2 , к/рxxxx (за пер. з04.12.21 по 22.08.23); зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx
28.06.2024 на рахунок позивача надійшло 26795,51 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx; Безспірне списання на кор. ОСОБА_1 (за пер.з 17.06.21 по 03.12.21), к/р xxxx;зг. в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx
28.06.2024 на рахунок позивача надійшло 6000,00 UAH за призначенням платежу: xxxx;xxxx;Безспірне списання на кор. ОСОБА_1 ,к/р xxxx; зг.в/л Одеського ОАС №420/80/22 від 22/02/xxxx
01.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявами про необхідність нарахування та виплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, в яких просив нарахувати та виплатити йому компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, за виконавчими листами №420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року.
Листом від 03.07.2024 №5-11-11/14648 за результатами розгляду заяв позивача від 01.07.2024 про нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів за судовими рішеннями у справах №420/80/22 та №420/14707/20 повідомлено, зокрема, що виплата компенсації за бюджетною програмою здійснюється у разі виконання судового рішення саме за рахунок асигнувань бюджетної програми. Виконання судового рішення у справі №420/80/22 здійснено Казначейством за рахунок асигнувань боржника - Державного агентства меліорації та рибного господарства України. Виконання судового рішення у справі №420/14707/20 здійснено Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок асигнувань боржника - Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області. Враховуючи зазначене вище, компенсація за порушення строку перерахування коштів, передбачена Законом про гарантії, не поширюється на судові рішення, виконання яких здійснено за рахунок асигнувань боржника, тому у Казначейства відсутні правові підстави для нарахування та виплати компенсації у справах №420/80/22 та №420/14707/20.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року у справі №420/23112/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо ненарахування та невиплати компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу, за виконавчими листами №420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року;
Зобов`язано Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, за виконавчими листами №420/80/22, виданими Одеським окружним адміністративним судом 22 лютого 2024 року.
03.05.2025 через електронний кабінет підсистеми "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи позивачем подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання рішення разом із зазначеним виконавчим листом. 
08.05.2025 головним державним виконавцем Відділу ПВР Берегових В.С. винесено постанову ВП №77975554 про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 резолютивної частини якої постановлено виконати рішення суду боржнику протягом 10 робочих днів. Ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження: 5790В417А48Д.
28.05.2025 головним державним виконавцем Відділу ПВР Берегових В.С. надано боржнику вимогу державного виконавця №20.1/В-7/77975554 про необхідність надання письмового пояснення щодо поважних причин невиконання судового рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання.
Постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Берегових В.С. від 23.06.2025 ВП №77975554 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 
Постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Берегових В.С. від 21.07.2025 ВП №77975554 про накладення штрафу за повторне невиконання без поважних причин рішення накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 10200 грн. 
У подальшому держаним виконавцем подано до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві повідомлення від 07.08.2025 №20.1/В-7/77975554 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 КК України. 
Листом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 09.10.2025 №3931762025 поінформовано, що відомості, викладені у повідомленні державного виконавця, приєднано до матеріалів кримінального провадження №12023100060000420 від 06.06.2023, за ч. 1 ст. 382 КК України та здійснюється досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження. 10 листопада 2025 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Берегових В. С. винесено постанову ВП №77975554 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження".
Вважаючи протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. 
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України. Зокрема, відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Таким законом в Україні є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі – Закон №1404-VIII).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Частинами першою - третьою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII, державний виконавець перевірив виконання рішення боржником та за невиконання рішення суду в повному обсязі, 18.08.2025 виніс постанову про накладення на боржника штрафу,01.09.2025 попередив його про кримінальну відповідальність і надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Також 01.09.2025, на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII державний виконавець виніс оспорювану постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.
Як уже зазначалося, положеннями статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання і держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі – ЄСПЛ).
ЄСПЛ у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява №40450/04, §51-53).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна виснувати, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:
- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);
- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);
- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Водночас колегія суддів зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.
Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) виснував, що накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця під час закриття виконавчого провадження суд має враховувати, що Законом №1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того слід звернути увагу й на те, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Разом із цим, судом не встановлено обставин виконання державним виконавцем зазначених положень чинного законодавства.
Отож, дії державного виконавця у ВП №78249932 свідчать про формальний підхід до реального виконання судового рішення, а вжиті ним заходи (накладення штрафів та повідомлення) є заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, а тому накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21.
За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у постановах судів апеляційної інстанції на які посилається позивач на обґрунтування поданої апеляційної скарги.
За такого правового регулювання колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірної постанови головного державного виконавця відділу ПВР.
Окрім цього, відповідно до установлених у справі обставин, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже, відповідно до вимог Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.
Резюмуючи все викладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов