ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/6466/24 пров. № А/857/18369/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківську) у справі № 300/6466/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 26.07.2024 № 092750005060 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.04.1982 року та уточнюючих довідок № САЄ-3-04/616 від 25.11.2005, № 106 від 10.12.2008, № 37 від 09.02.2016, № 95 від 15.05.2017, № 2н від 09.01.2019, № 105 від 08.05.2019, № 091 від 07.07.2021, в російській федерації з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021 і призначити ОСОБА_1 пенсію, передбачену статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 19.07.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за наслідками розгляду заяви, поданої позивачем, прийнято рішення від 26.07.2024 № 092750005060, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. До страхового стажу не зараховані періоди роботи в російській федерації: відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1982 року з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021, оскільки з 1 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим пенсії громадян, які проживали, працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як наслідок до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи (служби) на території РРФСР до 31.12.1991. Позивач вважав таке рішення відповідача протиправним, оскільки припинення участі російської федерації в угоді не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий ним набутий до ухвалення відповідного рішення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 26.07.2024 № 092750005060 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, передбаченої статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації та, як наслідок, і заробіток згідно наданих пенсійному органу довідок про доходи.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 19.07.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області № 092750005060 від 26.07.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача згідно означеного рішення становить 15 років 04 місяці 05 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно абзацу 2 статті 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 за №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно пунктом 1 Порядку №637 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

На час заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.74 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.85 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.90 №412), а з 29.07.93 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за № 58.

Згідно п. 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пункт 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а також інші довідки що підтверджують відповідний період роботи.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29.06.2004 №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Зазначена Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Згідно статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року передбачено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відтак, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі №361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №21-457а14.

Припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

В силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Судом встановлено, що періоди роботи позивача на території російської федерації підтверджуються записами № 13-16, 19-22, 29-33, 36-51, 53 у трудовій книжці НОМЕР_1 (періоди з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 10.04.2018, з 13.04.2018 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021), відомістю про стан індивідуального рахунку застрахованої особи (періоди з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015), повідомленням Закритого акціонерного товариства "Нижневартовскбурнефть" № 106 від 10.12.2008 р. та листом цього товариства № 6213-03 від 26.12.2008 р. (період з 22.08.2008 по 26.12.2008) та інших отриманих матеріалів, у позивача наявний стаж роботи на території російської федерації та довідками ТОВ "Русінтеграл" № 95 від 15.05.2017 р., ТОВ "Інтегра-буріння" № 105 від 08.05.2019 р., ТОВ "Варьеганская нафтова бурова компанія" № 090 та № 091 від 07.07.2021 р.

Суд попередньої інстанції правильно зазначив, що автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірні періоди відповідачем не оспорюється. Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача, записи про які містяться у трудовій книжці позивача, до його страхового стажу, а відтак визнав дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів протиправними.

При цьому, як вбачається зі змісту спірного рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021 згідно трудової книжки НОМЕР_1 у зв`язку з припиненням росією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Отже єдиною підставою згідно спірного рішення для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації слугувала обставина припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. 

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди). 

Таким чином, припинення участі в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

У спірному випадку відповідачу слід зважати на те, що у період роби позивача в російській федерації, існував правовий механізм за допомогою якого для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

На переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду іноземної держави та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на території іноземної держави, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.

Внаслідок неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача згідно його трудових книжок, через припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідачем у спірному рішенні зроблено висновок про відсутність у позивача визначеного статтею 32 Закону №1058-IV страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності.

Неврахування відповідачем спірних періодів роботи є порушенням конституційних прав позивача на отримання пенсійного забезпечення.

Враховуючи встановлені обставини та висновки, суд попередньої інстанції дійшов правильного переконання, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача, заявлені позовні вимоги підлягали задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 10.12.2002 по 20.03.2003, з 09.07.2005 по 31.07.2005, з 13.12.2005 по 11.05.2006, з 12.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2006 по 16.04.2008, з 25.04.2008 по 31.07.2008, з 22.08.2008 по 26.12.2008, з 01.02.2009 по 05.04.2009, з 20.04.2009 по 26.01.2010, з 18.04.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 03.01.2014, з 17.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 17.12.2015, з 19.02.2016 по 05.05.2016, з 03.06.2016 по 31.10.2016, з 05.12.2016 по 17.02.2017, з 12.04.2017 по 11.04.2019, з 29.04.2019 по 19.04.2021 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 а також зобов`язання відповідача зарахувати вказані періоди роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року у справі № 300/6466/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула